EN ORIGINAL-DOKUMENTÄRSERIE FRÅN NETFLIX
Jorden, hem till miljontals arter.
Men vad kan finnas…bortom?
Astronomer har upptäckt tusentals planeter
utanför vårt solsystem.
De tror att det finns miljarder till.
Om det finns liv på enbart en bråkdel av dem,
måste universum vara…levande.
Allt levande har samma behov:
Att äta…
föröka sig…
och utvecklas.
Genom att tillämpa livets lagar på Jorden
på resten av universum…
är det möjligt att föreställa sig
vad som kan leva…
i främmande världar.
De flesta planeter vi känner till är så helvetiska,
att det verkar omöjligt att nåt kan leva.
Men det är fantastiskt var liv kan få fäste.
Så länge jag kan minnas, sa mamma att jag var en utomjording.
För jag har alltid funderat på yttre rymden.
Jag har alltid vetat att jag ville ut och utforska universum.
DANAKIL DEPRESSION ETIOPIEN
Herregud.
KENNDA LYNCH ASTROBIOLOG
Det här är nog den mest otroliga platsen jag nånsin har sett.
Jag drömmer om att andra planeter ser ut så här.
Det är otroligt.
Så, ja.
Danakil-sänkan kallas lokalt för "Porten till Helvetet".
Den ligger 100 meter under havsytan och är vulkanisk.
Det är jordens hetaste plats.
Den visar 79 C. 82 C.
Den här är på 87.
Om liv kan existera här...
kan det existera i ett antal världar i universum.
Liv på andra planeter, kommer att ha viss kemi.
Om den ser ut exakt som vår,
vet vi inte, men deras kemi hjälper dem att leva.
Och den kemin kommer att vara begränsad.
Till exempel, består allt liv av celler.
Inuti dessa celler finns biomolekyler
som tillåter cellerna att fungera, leva och arbeta.
Det är vårt maskineri som rullar och får den här kemin att hända,
som håller livet levande.
Så vi vill verkligen förstå hur maskineriet fungerar.
Och vad som får maskineriet att gå sönder.
Fram tills nyligen, har man antagit att Danakil var för extremt för liv.
Men astrobiologer kommer hit för att leta efter enkla encellliga mikrober
som kallas extremofiler.
Mikrober är för små för att se med blotta ögat,
så man kan inte bara ta lite vatten ur en sjö,
lägga det under ett mikroskop och se en massa kryp.
Det enda sättet att upptäcka extremofiler är
att hitta spår av deras DNA...
med hjälp av en bärbar genetisk sekvenseringsmaskin.
Det här är en väldigt liten apparat, den är väldigt temperaturkänslig
och vi är på en av jordens hetaste platser.
Så, ute i fält, har vi ett kylblock
som håller den kall och våra kanaler är igång.
Och vi får....
Vi får sekvensering!
Vi ser faktiskt sekvensering.
Det finns DNA här.
Utmärkt.
Sekvensering av DNA bevisar
att extremofiler kan överleva i Danakils sura vatten.
De är som mikrobernas superhjältar och det är otroligt,
vartefter vi lär oss mer om olika strategier och mekanismer
de använder sig av för att överleva i såna här miljöer.
Att hitta levande saker här, öppnar för en spännande möjlighet.
Men vissa livsformer är tuffa nog att överleva var som helst...
Även längst bort i rymden.
En röd dvärgstjärna.
Den vanligaste typen av stjärna i vår galax.
Föreställ dig en planet
i så snäv omloppsbana att rotationen är låst av stjärnans gravitation.
Därför har den alltid samma sida vänd mot sin sol.
Det här är Janus.
Hur skulle livet anpassa sig till en sån extrem värld?
På ena sidan av planeten är det ständigt dag,
en brännhet öken.
På andra sidan är det alltid natt,
ett fruset skuggland.
Mitt emellan de två finns en kil av evig skymning.
Iskallt smältvatten rinner från den kalla sidan,
och karvar ut raviner i landskapet.
Även här, där planeten är mest gästvänlig,
finns enbart lite vegetation.
Men djupt inne i dessa dalgångar,
lever en ovanlig, fembent varelse…
En pentapod.
Inte större än en katt,
är det den dominerande livsformen på Janus.
Anpassningsbar till alla slags förhållanden.
På den kalla sidan,
är den kraftig och hårig.
På den heta sidan är den glansig, smal och lekfull.
Pentapoder kan bli vad som krävs...
för att överleva.
På jorden anpassar sig alla djur till sin miljö.
Men vissa är mer anpassningsbara än andra.
ARIMADALEN TRINIDAD
Spåret som jag precis hittade här,
är ett vackert trimmat spår
som man tror har skapats av ett större djur eller en människa.
Men det är skapat av myror.
Särskilt bladskärarmyror.
Alla ser lugnt ut nu,
men om vi återvänder på kvällen, är det här en myrmotorväg,
som blad som strömmar mot deras bo.
Oj!
Titta.
Det här är myrboet.
Man ser rakt in i den här kolonin. Det är mycket som pågår.
Bland bladskärarmyror, finns det faktiskt olika kast.
Soldaterna,
olika arbetare,
och drottningen.
Hon är den enda som lägger ägg och det finns bara en drottning.
Utan henne, skulle inget av det här finnas.
En myrkoloni är beroende av arbetsfördelningen.
Olika kast har olika jobb,
och alla har olika former och storlekar.
Jag tog precis en soldat
och även den verkligt lilla arbetaren.
Och det är inte den minsta arbetaren i den här kolonin,
men nästan.
Och soldaterna... Jag kan knappt hålla i henne.
Det är svårt. Jag känner hennes kraft.
Jag känner att hon försöker komma ut. Hennes käkar är vidöppna.
Alltså, skillnaden är otrolig
och att tänka att de alla började från samma larver.
Alla myror i en koloni är nära besläktade.
De delar de flesta av generna.
Men när de växer upp,
slås vissa gener på, andra stängs av,
beroende på maten de får.
Alla kan bli arbetare, matsökare eller soldater.
Den här förmågan att skapa olika former från samma grundritning,
kallas polyfenism.
Och "poly" betyder "många" och "fenism" betyder "former".
Spindeln gjorde precis det jag försökte undvika hela natten.
Hon gick rakt in i en av myrornas spår.
Och det är ingen god nyhet.
Här ser man verkligen kraften hos soldaterna och deras käkar.
Om nåt stör kolonin,
är det deras jobb att hämta det. Det var precis vad de gjorde.
Oj!
Okej, nu blir jag angripen.
Det kommer att svida.
Nu jagar de mig.
Alla varelser som har förmågan att förändras och reagera
på förändringar i miljön så fort som myror kan,
har en fantastisk fördel att inte bara överleva,
men även dominera sin värld.
TEMPERATURINTERVALL
På Janus,
är pentapoder mästare av polyfenism.
Likt myror, kan de utvecklas till olika former.
Men alla börjar livet på samma ställe...
Skymningstimmen.
Ett par vuxna är redo att para sig.
De är både hane och hona:
Hermafroditer.
Båda kan producera avkommor.
Det fördubblar deras chanser att lyckas.
Efter parningen, lämnar pentapoden dalgången.
Den klättrar högt...
redo att avyngla sig.
Högst upp blåser en konstant vind mellan planetens kalla och varma sidor.
Men vinden ger en möjlighet att sprida deras larver.
På så vis, kan de kolonisera planeten.
På den varma sidan råder vattenbrist...
Det kondenserar enbart i skuggiga områden.
Om det inte finns nåt att äta, går de vidare.
Med fem ben, kan de röra sig i alla riktningar.
Och med tio ögon,
ser de det mesta.
Om de känner av en måltid,
använder de sensorer för att rota fram den.
De måste utnyttja alla möjligheter.
Livet i vilken öken som helst är en prövning.
Endast de starka överlever.
Och i naturen,
finns inget som är mycket tuffare...
än en skorpion.
-Har du nåt? -Jag tror inte det.
Mitt första barndomsminne av skorpionen:
Jag var tio år och såg en stor skorpion.
Jag skrek: "Mamma!"
Hon kom och hjälpte mig
och undrade: "Vad? Vad hände? "
Jag pekade på skorpionen i taket
och sa: "Den kommer att äta mig."
Hon sa: "Nej, ta det lugnt. "Det är bara en skorpion. "
Så, som en söt mexikansk mamma,
tog hon sin sandal och krossade den lilla jäveln mot taket.
Carlos Santibáñez-López är numera expert på skorpioner,
specialiserad på deras gift.
Jag går på kvällen och använder UV-ljus,
för det får dem att lysa.
De har ett speciellt protein i skalet.
Vi tar en titt på den här.
Titta!
Det är jättemånga.
Det här är toppen.
Skorpioner har knappt förändrats på 400 miljoner år.
Perfekt anpassade att leva i öknen.
Skorpioner har väldigt långsam ämnesomsättning.
De kan tillbringa långa perioder utan mat eller vatten.
Vi känner till några arter som klarar ett år
utan att äta nåt.
Och de har enbart tillräckligt med energi för att upprätthålla
viktiga livsfunktioner.
De måste se till att nästa gång mat är tillgänglig,
så fångar de den.
Så, skorpioner har utvecklat många vapen som de kan använda för att jaga byten,
inklusive det viktigaste vapnet...
Gift.
För att studera skorpiongift,
måste Carlos utvinna det från körtlar i stjärten.
Gift är en kraftfull cocktail som innehåller mineraler, salter
och hundratals proteiner med olika funktioner.
Försök att vara så snabb som möjligt.
Vi använder elektricitet för att stimulera musklerna.
Vi kommer bara att få ut väldigt små mängder.
En liten droppe.
Men den här droppen är så värdefull, att vi inte vill mista den.
Ge honom en massage.
Ja. Där har vi en liten droppe.
Ja, okej.
Det funkar. Vi har gift.
Det är där, men det är en liten liten droppe.
-Det stämmer. -Ser du den?
-Ja. -Det är som en vattendroppe.
Gift är ett så effektivt vapen,
att det används av reptiler, insekter och fiskar.
Den har utvecklats, separat, minst 30 gånger.
Ju oftare en egenskap som gift har utvecklats på jorden,
desto troligare är det att det på andra planeter.
På den varma sidan av Janus,
använder pentapoder gift för att fånga sitt byte.
Men att jaga ensam är riskabelt.
Även ett giftigt rovdjur är maktlöst
mot en svärm.
På den kalla sidan av planeten är det lika tufft.
Försatt i evigt mörker och utan energi från solen…
hur kan nåt överleva?
På jorden, är nästan allt liv beroende av solljus.
Växter omvandlar solenergi till mat,
vilket ger föda åt andra livsformer.
Men det finns några fantastiska platser på jorden
där livet har utvecklats utan nåt ljus.
När jag funderar på att gå in i en sån här grotta, så vet jag
att det är en okänd miljö.
-Den blir lite immig. -Ja.
Den är full av bra sätt att dö på.
En stor risk i grottan är att det finns mycket svavelväte.
Svavelväte kan döda en.
-Är du redo? -Ja.
Min man följer med som säkerhetsvakt.
Han är inte rädd att dra ut oss och säga:
"Dags att dra, du har fått nog."
Cueva De Villa Luz är en labyrint av kalkstenskammare.
Svavelväte bubblar upp från jordskorpan.
När den blandas med syre, bildar den svavelsyra och gör vattnet mjölkvitt.
Ändå, överlever vissa livsformer
och trivs till och med under dessa förhållanden.
"Snottites."
Drypande bakteriekolonier.
Det finns många organismer i en snottite.
Istället för att förlita sig på fotosyntes,
äter de svavelväte
och använder det som sin energikälla.
-Okej, redo att tända på? -Ja.
Gör den fin och steril.
Okej. Stäng den, tack.
Okej, vi tar den här.
Okej.
Okej. En snottite.
Det här är några av de bästa snottites i världen.
Så surt.
Surare än syran i ett bilbatteri.
Ett helt ekosystem har utvecklats
för att leva på snottites.
Varelser som aldrig har sett dagsljus.
Ser du dem?
Ja.
Det finns några riktigt stora här till höger.
När man ser en sån där vit ström av bakterier,
ser man en fisk som jagar den.
Okej, här kommer lite mer. Ser du? Här kommer en stor.
Den kommer. Där tog den den!
Att studera livet i fullkomligt mörker
har utvidgat hur vi söker liv på andra platser i universum.
Det har fått oss att tänka på det faktum att vi kan hitta liv
på platser vi aldrig tänkt oss.
-Tjugofem. -Tjugofem.
Det börjar bli högt.
Okej. Tror du att vi borde dra?
Allt liv behöver någon form av energi.
På Janus heta sida, kommer den från stjärnljus.
På den kalla sidan, kommer den inifrån.
Geotermisk aktivitet.
När vulkaniskt tryck tvingar upp vatten till ytan,
uppstår plötsligt nytt liv...
som får pentapoder att agera.
De är ute efter gruber som dyker upp runt geotermiska pooler.
Men det är inte så lätt.
Gruberna har utvecklat ett försvar.
De hoppar och blinkar, som varning för andra...
för att gemensamt hålla sig vid liv.
På jorden använder vissa djur ljus på samma sätt...
För att skicka signaler.
Varje ljuspunkt man ser där ute är en eldfluga.
Precis när solen går ner, börjar man se dem dyka upp.
Som små gnistor från en eld.
Det är spektakulärt och det blir allt bättre vartefter natten blir mörkare.
Eldflugor blinkar för att kommunicera.
De är bland de enda landdjuren
som kommunicerar med självgenererat ljus.
Bioluminescens utvecklades hos eldflugor
som en varning för rovdjur,
att de är fulla av gifter och borde ges gott om utrymme.
Nu används samma mekanism
för att hitta en partner.
Eldflugan producerar ljus från ett organ på buken som kallas "lyktan".
Och det här organet har ett enzym
som producerar en ljusfoton. Den kemiska reaktionen innefattar syre.
Genom att styra flödet av syre till deras lykta,
kan de producera blixtar. De kan slå på och stänga av den kemiska reaktionen
och använda dessa blixtar för att kommunicera med varandra.
Hanarna flyger runt och gör lite reklam,
blinkningar som säger: "Här är jag. Det här är jag, kolla."
Sen väntar honorna på marken och tittar upp.
Och när de ser en kille som de gillar, blinkar de tillbaka.
Och sen kommer han över, han blinkar igen.
Hon blinkar tillbaka och de förenas och parar sig.
Så, det här är faktiskt en stor flirtig dans
som vi ser här bakom oss.
Varje art skapar sitt eget lilla språk
som de kan använda för att hitta varann.
Men att använda ljus för att kommunicera är riskabelt i sig.
Vissa arter har utvecklats för att avge falska signaler.
Det vi har här är en Photuris-hona,
även kallad "femme-fatale", för att de har rykte om sig
att locka till sig hanar från andra arter för att äta dem.
De kan hacka kommunikationen mellan en hane och en hona
och använda det till sin fördel.
Man ser att det är en predatorisk eldfluga
för hennes lykta har en annan form.
Endast två små linjer lyser, nästan som en likhetstecken.
Så, en hane flyger runt och söker en partner.
När han blinkar, blinkar de tillbaka,
som vore de en hona av den arten.
De härmar honorna av den andra arten
för att få hanen att komma dit, men de vill inte para sig med honom…
Hon vill äta den hanen.
Och hon gör det på ett extremt våldsamt sätt.
Det här är ett klassiskt exempel på ett rovdjur som använder mimikry.
En art som kopierar en annans beteende...
för att döda den.
Lögn och bedrägeri är ganska utbrett i djurriket, skulle jag säga.
Och jag tror att det vore så på vilken planet som helst.
På Janus, använder gruberna ljus för att hålla sig vid liv.
Men deras system är på väg att hackas.
Genom att fånga några gruber, absorberar pentapoderna deras bioluminescens...
och härmar deras varningssignaler.
Gruberna hoppar instinktivt bort från blinkande ljus.
Men den här gången är det en fälla.
Pentapoderna har fått dem dit de ville.
Återigen, är anpassningsbarhet hemligheten till deras överlevnad.
Men för alla varelser på Janus,
är existensen beroende av en viktig ingrediens.
Vare sig det är i den varma, kalla eller skymningsvärlden.
Vatten.
GEOTERMISKA OMRÅDET HVERIR ISLAND
Alla känner till sagan om "Guldlock och de tre björnarna".
Hon smyger in i deras hus och försöker äta deras gröt.
Första skålen är för varm.
Den andra skålen är iskall.
Det är först när hon provar tredje skålen som hon blir nöjd.
"Den här," säger Guldlock,
"är helt rätt."
När vi söker runt i universum, i jakt på liv,
söker vi förhållanden som är "helt rätt".
Och "helt rätt", i det här fallet,
definieras av tillgång till det här:
Vatten
Vatten transporterar det väsentliga för liv runt planeten...
och i alla levande kroppar.
Det är den viktigaste substansen i universum.
Eftersom vatten är så bekant för oss,
är det inte förrän man tänker efter, som man inser hur märkligt det är.
Vatten består av en syreatom...
och två väteatomer.
På grund av elementens natur och hur de är sammanbundna,
får vi en negativ laddning på syresidan
och en positiv på de två väteatomerna.
Det betyder att varje väteatom i en molekyl
kan interagera med syret på de intilliggande molekylerna.
Replikera det här för miljarder närliggande molekyler
och du får en väldigt klibbig substans.
Vattenmolekyler dras inte enbart till varandra,
de drar till sig nästan alla molekyler de kommer i kontakt med.
De drar isär andra ämnen,
bryter ner dem och löser upp dem.
Vatten är det universella lösningsmedlet,
på grund av dess unika förmåga att lösa upp näringsämnen och kemikalier.
Det verkar säkert att första livsgnistan på jorden inte skedde på land...
utan i vatten.
Djupt nere i vattnet, i de primordiala haven,
virvlade de kemiska ingredienserna för liv runt.
Det som behövdes var en plats att koncentrera ingredienserna...
för att tillåta den kemiska reaktionen som så småningom skulle leda till liv.
Den platsen kunde ha varit en hydrotermal öppning.
Vatten interagerar med heta stenar djupt under jord.
Det sprutar upp i det iskalla havsvattnet,
med näringsämnen och kemikalier...
Små bubblor av liv.
Kopplingen mellan vatten och liv är så stark,
att det är svårt att föreställa sig nåt liv i universum
som kan leva utan det.
Det är otroligt att tänka
hur livet kan hitta vägar på väldigt extrema ställen.
Väldigt varmt, väldigt kallt. Och i slutändan, handlar det om vattnet.
Om det finns flytande vatten, hittar man liv.
Det är ont om vatten på Janus.
Antingen fryser det till is...
eller förångas i vinden.
Men det finns nog med flytande vatten
för liv att få fäste...
och för de starkaste varelserna
att anpassa sig och överleva.
På NASA har man ett talesätt:
"Om du vill hitta liv…
följ vattnet."
Hur kan livet anpassa sig till en annan värld?
En med två stjärnor.
Där det finns mer energi än på jorden.
En planet perfekt för liv.
Undertexter: Marie Roos