Készen állnak?
Készen.
Készen, hogy mindent elfelejtsünk.
Jól van.
Akkor csukják be a szemüket!
Mindketten.
Vegyenek mély levegőt!
Egyre jobban elálmosodnak.
Egyikőjük sem volt emlékezni az elmúlt évre.
A Távol nem létezik.
Csak Dalton kómájára fognak emlékezni.
És arra, hogy jobban lett.
Engedjék, hogy a sötétség távol sodródjon…
egyre távolabb.
KILENC ÉVVEL KÉSŐBB
„Mindennek megvan az ideje.
Megvan az ideje a születésnek…
és a meghalásnak.
Az ölésnek…
és a gyógyításnak.
A megőrzésnek…
és az eldobásnak.
A sírásnak…
a nevetésnek.
A gyásznak és a táncnak.
A hallgatásnak…
és a beszédnek.
A szeretetnek…
és a gyűlöletnek.
A háborúnak és a békének.”
Ámen.
Íme, átadjuk őt a földnek.
Földet a földnek, hamut a hamunak,
port a pornak.
Ámen.
LORRAINE REBECCA LAMB SZERETŐ EMLÉKÉRE
Gyönyörű szertartás volt egy gyönyörű nagymamának.
Nagyon szeretett benneteket.
Anyád jó barátnőm volt.
Köszönöm.
Hiányzik a nagyi.
Te is hiányzol neki, Kali
A halottaknak semmi sem hiányzik.
Ez nem igaz, tényleg hiányzol neki.
Következő hétvégén találkozunk, jó?
Dalton.
Dalton!
- Látod, mire gondolok? - Csak izgul a költözés miatt.
Jövő héten kezdi a sulit.
Tudom. Persze,
Köszönöm, hogy megszervezted ezt. Nekem nem volt rá kapacitásom.
Vidd el őket te a suliba!
Még van pár hét az iskolakezdésig.
- Nem hiszem, hogy Dalton akarná. - Nem ő a szülő, hanem te.
Ha nem akarod,
- úgy más, de… - Nem lehet.
Miért?
Csak egy ötlet volt.
Hogy egymásra találjatok, ennyi.
Hamarosan elmegy, szóval…
Mindegy, gondold át!
Szia, haver!
Elnézést!
Elnézést! Hé!
Ismerem magát?
Ismertem az édesanyját.
Évekkel ezelőtt.
De már rég nem beszéltünk.
Hogy hívják?
Carl.
Örvendek, Carl.
Jó, hogy eljött. Elnézést, ha durva voltam.
- Tele van a fejem. - Elhiszem.
A halál elönti az elmét emlékekkel.
De új emlékeknek mindig van hely, igaz?
Igen.
Viszlát!
Carl.
ÉN: HAVER, VAN EGY ÖTLETEM
ÉN: ELVIHETLEK A SULIBA JÖVŐ HÉTEN?
Mit mondtál? Mondd csak, Dalton!
Vagy változtasd meg!
Tisztába… Ez a pelus maradjon rajtad?
Igen?
Tudod, mit?
Kitakarítjuk ezt a pelust, és visszatesszük.
Ez tetszene?
Tetszene? Jó, akkor így lesz.
Milyen ruhát szeretnél?
Igen? Mondd el! Csak beszélned kell.
Gyerünk! Ez a világ legjobb fickója.
DALTON: HÁT, JÓ
Basszus!
Úgy értem…
Király.
ÉN: KIRÁLY!
Jól van.
Oké.
APA - ANYA - ÉN - FOSTER - CALI
TEGNAP ÉJJEL NÉZTEM, AHOGY ALSZOM AZTÁN ELREPÜLTEM
Éhes vagy?
Hanyagolhatnád ezt a viselkedést,
vagy hosszú pár napunk lesz.
ANYA: HOGY MENNEK A DOLGOK?
ÉN: BORZALMASAN
JÓL
Anyád mondta, hogy jó lesz a tanárod. Hogy hívják a fickót?
Nőt. Armagan.
Érti a dolgát?
Ő a legjobb.
Szép munka.
Vagyis remélem, azok után, amennyit fizetünk.
KÜLDD EL VILÁGOSSÁGODAT ÉS IGAZSÁGODAT
ISTEN HOZTA AZ ELSŐ ÉVESEKET!
Jól van.
Kezdődjön a szórakozás!
JANE PIERCE EGYETEM
Köszönöm.
Igen, te! Gyere ide!
Szevasz, tesó! Üdv a JPU-n!
Kappa Tau, mi? Én Kappa Z voltam.
Persze jó régen.
Elveszek neki egyet. Csak rakd… köszönöm.
Hé!
Bocsánat.
Remek.
Te vagy az első.
Nem választasz ágyat?
Ezt a töltőszerűséget anyád vette.
Mi van itt? Két konnektor…
egy USB-port és két bikázókábel, amire semmi szükség.
Meg is van. Jó.
Jó.
Ez még kell?
Gondolom, anya rakta be.
Ez elég komoly. Ezen dolgoztál?
- Tedd vissza! - Nem, ez tök jó.
Emlékezetből rajzoltad?
Egy fotó alapján, amit a házban találtam.
Úgy néz ki…
Mintha rejtegetne valamit?
Mert szerintem olyan.
Az elmúlt években ezt éreztem.
Nem volt neki könnyű egyedülálló anyaként.
Igen… az nem egyszerű.
Látom, én nem kerültem fel a falra.
Nem hibáztatlak.
Ne haragudj, mostanában nem voltam melletted.
Az én apám sosem volt mellettem, de…
Szóval lehetne rosszabb is.
Nehezen emlékszem az elmúlt évekre.
Nem is tudom, az agyam…
Csak…
nehezen találok időt
rád és a testvéreidre.
Nem akarsz orvoshoz menni?
Próbálok egyedül megbirkózni vele.
- Te vagy Dalton Lambert? - Igen. Te meg…
Chris Winslow.
- Minden rendben? - Igen, minden.
Csak azt hittem, a szobatársam…
egy srác lesz.
Igen.
Gondolom, ez tényleg egy liberális művészeti suli.
Szerintem csak megzavarta őket a neved.
Persze. Bezzeg a Dalton egyértelmű.
Lemegyek a titkárságra,
és megoldom ezt.
Ne! Kérem, Dalton apukája. Majd én.
Nyilvánvalóan megzavartam valami apa-fiú dolgot.
Mindjárt jövök.
Hé!
Ezt neked szereztem.
Elmehetnél.
Ha nem tetszik, semmi gáz. De szerintem tetszeni fog.
Te tényleg nem ismersz engem, igaz?
Szerinted én csatlakoznék egy klubhoz?
Ez csak egy buli, Dalton.
Menj el! Szórakozz!
Tedd meg értem! Én hoztalak ide.
- Nem is akartál elhozni. - Dehogynem!
Ne hazudj nekem!
Hallottam, mit mondott anyu a temetésen.
De csak elhoztalak.
És máris te vagy az év apja?
Legalább neked van apád!
Ne okold az apádat a saját hibáidért!
Lelépett vagy 40 éve. Felejtsd el!
Engem tuti nem te fogsz meghatározni.
Viccelsz? Azok után, amit érted tettünk?
Mióta vagy ilyen hálátlan kis szar?
Nem csoda, hogy anya elhagyott.
Kösz a fuvart.
Felismered Shaina Twaint, ugye?
Ja.
Mit mondtak a titkárságon?
Azt, hogy ez van.
Ma este itt kell aludnom.
De holnap kapok új szobát, tehát ez csak átmeneti.
Összetörtem a szíved, mi?
- A képzőművészetire jársz? - Igen. Te a zeneművészetire?
Matekra. Gondolkoztam a zenén,
de a művész élete a nomádok bizonytalanságáról
és a vicsorításról szól.
De te biztos sikeres leszel.
- Bekapod a dudám? - Mi?
Játszol hangszeren?
- Kicsit zongorán. - Ez ugyanaz. Csak fújd meg!
Az én bacijaim jó bacik.
Ez mi?
Az anyám írta.
Cuki.
Szóval…
mesélsz valami furát magadról?
Nem is tudom.
„Nem is tudom.”
Ne már! Mindenki fura.
Előbb te.
Vasárnaponként felveszek egy monoklit, és brit akcentussal rendelek kaját.
Ez fura.
Köszönöm.
Én néha a zabkását
tej, víz vagy ilyesmi nélkül eszem.
Csak úgy szárazon.
Ez nem megy neked.
Próbáljuk meg újra!
Tízévesen elvesztettem a szüleimet,
és Perkee nagyihoz költöztem,
akit egyszer majdnem megvakított egy sportoló lába.
Nem emlékszem tízéves koromra.
Az egész évre nem.
Hogy érted?
Kómában voltam.
Vírusos meningitisz.
Legalábbis ezt mondták,
amikor nagy ritkán beszéltek róla.
De semmire sem emlékszem.
Nem emlékszem a betegségre.
Egyszer csak felkeltem, és eltelt egy év.
Ez szörnyű.
És elég fura.
Szép volt.
Őszintén, bárcsak nekem is kiesett volna egy év!
Jól jött volna egy kis „meningigi”.
Tudod, van még valami fura bennem.
A kóma óta félek a sötétben.
Én a Barbie babáktól féltem egészen… még most is.
A félelemmel nincs semmi baj.
Csak hagyj aludni éjszaka, és n kapcsolj valami hülye lámpát!
- Komolyan? - Sajnálom.
Na jó, mindegy.
Semmi baj. Kibírom.
Szia, itt Dalton!
Most nem tudom felvenni,
hagyj egy üzenetet, és visszahívlak!
Szia, én vagyok az!
Csak érdekelt, hogy jól érzed-e magad.
Gondolkoztam azon, amit mondtál…
és…
Nem tudom, mi van velem, de…
rá fogok jönni.
Csak el akartam ezt mondani neked.
Oké, szia!
Helló!
Armagan professzor vagyok.
Kapcsolják ki a telefonjaikat!
Nyissák ki a mappáikat!
Vegyenek elő valamit, ami érdekelhet!
Szögezzék az állványra!
Álljanak mellé!
Büszkén!
Alec Anderson.
A technikája egyértelmű.
- Olyan, mint egy fénykép. - Köszönöm.
Nem bóknak szántam.
Tépje össze!
Tessék?
A képet. Tépje össze!
A belemet is kidolgoztam ezzel.
Senkinek sem fog hiányozni.
Esélytelen.
Kár. Az első áldozatunk.
Az első ember általában a bemutatkozás után távozik.
- Én nem távozok. - De igen.
Csak még nem jött rá. Elmehet.
Sok szerencsét!
A technikát bárki megtanulhatja.
Tökélyre is fejlesztheti.
Ha nem belülről jön, nem jelent semmit.
Nem érdekelnek a művészet szabályai.
Meg fogjuk szegni a szabályokat.
Aztán maguk újra megszegik majd őket.
Megnézzük, mennyire törnek meg.
Dalton Lambert.
Igen?
Miért pusztít el egy ilyen csodás rajzot?
Még egyszer! A biztonság kedvéért.
Nem is volt nehéz, igaz?
Jó. El kell engedniük a múltat.
Levedleni a bőrüket, hogy növekedhessünk.
Visszaszámolok tíztől.
Minden egyes számnál
merüljenek egyre mélyebbre magukba!
Ne emeljék fel a krétát a lapról!
Tíz…
kilenc…
nyolc, hét, hat…
öt…
négy, három, kettő…
egy.
Rajzolják le, ami a lelkükből fakad!
Valami meghatározó élményt.
Készen kell állniuk, hogy előhúzzák
a legcsúnyább, legbelső gondolataikat.
Bent tartja magukat, vagy kint?
Fülhallgató lesz magán.
A gép elég hangos, de hallani fog engem.
Próbáljon meg egyáltalán nem mozogni vizsgálat alatt!
Ha nem bírja tovább bent,
szorítsa meg a labdát, és szünetet tartunk!
Jól van?
Majd kicsattanok.
Beszállás!
Mehet.
Jó. Kényelmes?
Igen. Essünk túl rajta!
Hahó!
Dr. Bower!
Nem vagy egyedül.
Mit mondott?
Ne már!
Kiengedne, kérem?
Hahó! Hé!
Kiengedne?
Az ajtó nyitva áll.
Oké, engedjen ki!
Engedjen ki!
Engedjen ki innen!
Hahó! Hé!
Csak engedjen ki!
Dr. Bower, ne már!
Engedjen ki!
Oké. Gyerünk!
Mr. Lambert!
- Ez mi volt? - Jól van?
- Ki volt az? Miért ment el a fény? - Nyugodjon meg!
Azt mondja, elment a fény?
Minden fény elment, én meg beszorultam.
És láttam…
- Mit… - Mr. Lambert,
15 percig aludt.
Azonnal elaludt. Az MRI tökéletesen sikerült.
- Mi? - Öltözzön fel nyugodtan!
Aztán jöjjön be!
Semmi fizikális elváltozást nem találtam. Nincs kinövés vagy folt az agyon.
Minden rendben van.
Ez jó hír.
Tudom, én…
Csak reméltem, hogy lesz valami.
Ami megmagyarázná ezt a ködöt.
A memóriaproblémái
több okra is visszavezethetők.
Több stressz, változás a napi rutinban.
Történt valami zavar a magánéletében?
Nemrég vesztettem el édesanyámat.
Részvétem.
Ráadásul a fiam elköltözött otthonról,
a volt feleségem pedig nem beszél velem, tehát…
- Ez elég stresszesnek hangzik. - Igen.
Talán egy pszichológus segíthetne.
Igen. Talán.
A családjában van mentális betegség?
Mentális betegség?
Ne ijedjen meg!
Tudnom kell, hogy diagnosztizálhassam.
Nem tudok róla.
Érdemes utánanézni.
Addig is vannak gyakorlatok,
játékok, amik stimulálhatják az emlékeit.
Párkereső. Amit a gyerekek is játszanak.
Azt akarja, hogy játsszak, mint a gyerekek?
Sokat tanulhatunk a gyerekektől.
Jó.
Köszi.
Mit csinálsz?
Ma új szobát kaptam.
Szóval sajnos nincs több pizsiparti.
Viszont a jó hír, hogy a 323-ban vagyok.
Vagyis feletted.
Szóval vigyázz, fiatalember,
nehogy fitymacsattogást halljak éjjelente!
- Csatlakozni akarsz egy klubhoz? - Mi?
Nem, ezt apám adta.
Menjünk el!
Kiröhöghetjük a ruháikat, meg az adománygyűjtést.
Már ha végeztél a dekorációval.
Ne már, Dolphin! Tegyél valamit az apád kedvéért!
Mi baj lehetne?
Megkínálhatlak egy kis pelus pudinggal?
Nem, kösz.
Kizárt.
Hát jó.
Komolyan?
Ne már! Ne rinyálj, gyere ide!
Hogy megörökítsük az estét, mikor Dalton Lambert szórakozott.
Gyerünk!
Mi az a „klubdzsúsz”?
- Ne kérdezd! - Hé!
Srácok, a nevem Nick.
Nick, a pöcs!
Üdvözöllek titeket a Kappa házban, és üdv újra a suliban!
Csak emlékeztetni szeretnélek titeket, hogy a klubokat
sok támadás éri.
Meg kell védenünk a bulihoz való jogunkat,
hogy királyak legyünk.
Légy fehér, fekete, barna, vagy kék, a JPU szívesen lát,
persze csak ha elismered,
és tiszteletben tartod,
hogy a klubház az utolsó hely,
ahol a férfi még férfi lehet.
Köszönöm.
Ma este sokat kell még innunk,
de csak lassan!
Nem hiányzik még egy baleset.
Ez a buli szar.
Egyetértek. Menjünk fel az emeletre, kutassuk át a cuccaikat!
Jó.
Siessünk!
Megadom az engedélyt a belépésre.
Várj!
Jaj, ne!
Ez Nick szobája.
Ez pedig Nick popsikrémje.
Bekenem vele a budit. Mindjárt jövök.
Várj!
Hé, haver…
Jól vagy?
Hozzak vizet, vagy ilyesmi?
Állítsd le!
Csukd be az ajtót!
Csukd…
Csukd be az ajtót!
Mindjárt jövök. Csak kell pár cucc.
Szia, Paige! Nick vagyok.
A ma este a tiéd Ez az az este
Megvagy.
TRÓJAI MAGNUM
Ne már, haver!
Csak légy önmagad!
Akarsz táncolni?
Az jó lenne. Táncolhatunk.
Táncoljunk!
Ez az az este
Csend legyen!
Jól vagy?
Azt hiszem, láttam valamit…
Mit?
Menjünk!
- Most. - De épp kezdem élvezni!
- Valaki van a szobámban? - Basszus!
Az egyik kis pöcs el lesz verve.
Mi a fene?
Istenem! Bocsika.
Csak egy nyugis helyet kerestünk, érted?
Szexelni akartunk.
Inkább nézném a szüleimet.
De maradjatok!
Talán ha berúgunk, megszépülsz.
Akkor is, ha olyan vagy, mint egy bohóc.
Nick, a pöcs, mi?
Nekem a sajgó pöcs jobban bejön.
Futás!
Ezt jól megoldottuk, ugye?
Én…
Basszus.
Meg kellett volna kérdeznem a csók előtt, igaz?
Ne haragudj… ösztönös volt.
- Jaj, nem… - Jól vagy?
Igen. Csak…
Sajnálom, amit mondott neked.
Nem érdekes.
Szerinted engem érdekel egy ilyen tag véleménye?
Csak szeretné.
Szia, megint én vagyok!
Voltam orvosnál.
És minden rendben.
Vagyis nem minden. De utánajárok.
Hívj fel, ha tudsz!
Tudod, én…
Nagyon sajnálom, amit mondtam.
Jó, szia!
Hol a majonézem?
Ki az?
Remélem, nem valami zaklató vagy.
Mi? Dehogy.
Akkor mi a fene van?
Gyere be!
Valami történik velem. Őrült dolgokat látok.
Emlékszel arra a srácra a klubházban, akinek balesete volt?
Láttam őt. És halott volt.
Egy rajzfeladattal kezdődött,
a tanár megkért, hogy ássunk mélyre az emlékeinkben, a tudatalattinkba.
Én megtettem, és ezt az ajtót rajzoltam.
Ne igyál több klubdzsúszt!
Komolyan mondom.
Ma este elaludtam festés közben.
És mikor felébredtem, ott volt egy lámpás.
Olyan volt, mint egy álom, de nem az volt.
És aztán felsétáltam hozzád.
Tudom, hogy hangzik mindez.
Mintha közelednék valamihez.
Vagy valami közeledne hozzám.
Van még egy párnád?
DALTON: ELMENTEM A KLUBBULIBA
SZAR VOLT
Jó.
Foster.
Renai.
Dalton.
Kali.
Dalton.
Dalton!
Dalton.
Anya.
Jó.
Jól van, anya, segíts nekem!
Kali.
Dalton.
Anya.
Nem tudom.
Jó.
Basszus!
Chiaroscuro.
A fény és a sötétség tánca.
Ez az effekt nemcsak a méretet és a felbontást növeli,
de egy speciális, láthatatlan fényforrást is képez.
Igen. Ez Goya egyik legjobb műve.
A negatív tér a szemünket Szaturnuszra vonzza.
Ez a sötétség, vagy az üresség jelképe?
Goya mesterfokra fejlesztette,
de családi és egészségügyi okokból ez a valaha elismert udvari festő
egy sötét spirálba került,
és ennek az eredménye ez a szörnyű kép,
amin egy apa felfalja a fiát.
Mi a fény és a sötétség egyensúlyát keressük.
Készüljenek fel!
A művészetüket a tapasztalataik alkotják. Engedjék be ezeket! Használják őket!
Merüljenek el az emlékezet sötétjébe!
Tíz…
kilenc…
nyolc…
hét…
hat…
öt…
négy…
három…
kettő…
egy…
- Mizu, gyíkarc? - Egy vörös ajtó.
Egy lila madár.
Ne már, ez nem mond neked semmit? Egy vörös ajtó?
Furább vagy a szokottnál.
Rajzórán jött. Ez egy festmény.
Ki kellett keresnünk egy emléket.
Ez valami a gyerekkorunkból lehet.
Anyát hívtad?
Nem, nem akarom, hogy aggódjon.
Ettől miért aggódna?
- Nem tudom. - Ez történik, ha egyetemre mész?
Ilyen titokzatos leszel?
Gondolom.
Akkor én nem megyek oda.
A múltkori ijesztő álom-nem álom dolog után
azt gondoltam:
„Jó, hát Dalton elég fura, de azért nem elmebeteg, igaz?”
Az a kulcs még kelleni fog.
Persze. Szóval kutakodtam egy kicsit…
és tudod, mit?
Egyáltalán nem vagy őrült.
Egy asztrális kivetítő vagy.
Ezt nézd meg!
Úgy tűnik, két műszak közt vették fel a Best Buyban.
Sziasztok, ez itt a Szellemlátók.! Én Specs vagyok, ő Tucker. Köszönj nekik!
- Nem. - Jó. PPNY-ek vagyunk,
profi paranormális nyomozók.
Ma arról fogunk beszélni, amit már egy tucatnyian
kérdeztetek tőlünk.
Az asztrális kivetülésről.
Ez egy létező jelenség.
A fizikai testünk elalszik,
és az asztráltestünk elhagyja azt…
és átrepül egy másik létsíkra.
- Pontosan ilyen érzés. - Mondtam. Király, nem?
Az előző mentorunk, dr. Elise Rainer,
ismerte ennek a síknak a nevét.
- Úgy hívta: a Távol. - Várj!
ELISE RAINER
Elise vagyok.
Örvendek.
Azért vagyok itt, hogy az asztrális kivetülésről…
és a Távolról beszéljek.
Jó…
adjatok egy percet!
Három…
kettő…
egy.
A Távol…
egy sötét létsík…
tele a holtak megkínzott lelkével…
és néhány arra kárhoztatott…
hogy újraélje élete legnagyobb hibáit,
újra és újra, örökké.
Amikor asztrális kivetítést végzel…
vagy elutazol erre a síkra…
ezek azok a lelkek…
akiket a jelenléted fel fog kelteni.
Érzik a szagodat.
Az élet jelenlétét.
Bármi másnál jobban
kívánják az életet.
Tehát minél messzebb utazol…
annál kockázatosabb az utazás.
Az életet akarják, és eljönnek érte a mi világunkba is.
Ne térj le az útról!
Látom, hogy gondolkozol. Mi a baj?
- Az a srác a klubházban. - A hányós?
Igen. Mondott nekem valamit.
Azt mondta: „Csukd be az ajtót!”
Ezt elhiszem. Nem lehetett a legbüszkébb pillanata.
De mi van, ha másra gondolt?
Mi van, ha erről az ajtóról beszélt?
Szóval mi lesz? Visszamész, és megkérdezed?
Komolyan?
Tudnom kell.
Nézd, én is sajnálom a srácot,
de a sötét létsíkokat szeretem kihagyni.
Van valami fontos
ebben a festményben.
Tudnom kell.
Oké.
Kétlem, hogy Nick, a pöcs hagyná, hogy csak úgy besétálj hozzá,
és beszélj egy szellemmel a budijában.
Nem fogja megtudni.
Mi a terved?
- Menni fog. - Segíthetek?
Szia! A melltartóm Nicholas szobájában hagytam,
megkérdezhetem, itthon van-e?
Az emeleten tanul Paige-dzsel.
Szép volt, Doplhin.
Ezt felolvasom neked. A címe: Lángokban.
Nagyon érzékeny mű. „Ahogy a tábortüzet nézem…”
Kell egy sötét szoba.
Oké.
És aztán?
Végiglebegsz a szobán, és azt mondod: „Bú!”
Nem vagyok szellem.
Ha így állsz hozzá, nem is leszel, Casper.
Bingó!
Szerinted sok a száraz folt a takarón?
Biztos kettétörne, mint egy üres taco.
Jó lesz a koszos padló.
Jó…
- Távolabb mennél, kérlek? - Igen, bocsánat.
Oké, mehet?
Tíz, kilenc…
nyolc, hét…
hat, öt…
négy, három…
kettő, egy…
Lebegsz már?
Viszlát, utazó!
Itt vagy, Dalton?
…a kreatív írás másodszakot.
De a közgazdaságtan is nagyon megy, nem akarom ezt elvesztegetni.
Ezt meddig kell fent hagynod?
Most már lemoshatom.
A pólusaim rendben vannak.
Ez el fog tartani egy ideig.
Undorító.
Dalton!
Valaki kapcsolja fel a villanyt!
Dalton!
Kelj fel!
- Komolyan! - Chris!
Ki szórakozik velem?
Csukd be az ajtót!
Dalton!
- Csukd be az ajtót! - Chris!
Istenem!
Gyerünk!
Chris!
Mi…
Gyerünk!
LOS ANGELES MEGYE ELMEGYÓGYINTÉZET
BETEG: BENJAMIN P. BURTON VÉSZKONTAKT: LORRAINE LAMBERT
FELESÉG
DIAGNÓZIS: SKIZOFRÉNIA ELEKTROSOKK TERÁPIA
SZOKATLAN VISELKEDÉS PSZICHÓZIS, TALÁN ALVÁSI PARALÍZIS
„ASZTRÁLIS KIVETÜLÉS”
Micsoda?
ELHUNYT
JPU DIÁKKLINIKA
Chris.
- Hé, nem így akartam… - Ne!
Csak tudni akartam, jól vagy-e.
Jól vagyok.
Ne haragudj. Nem tudtam, hogy bárki megsérülhet a fizikai világban.
Most már tudod.
Nem tudod, mivel szórakozol.
Én ebben nem veszek részt.
Neked sem kéne. Legközelebb nem biztos, hogy felkelsz.
- Szia! - Szia!
Ez nem a te hétvégéd. Kali egy barátjánál alszik, és Foster…
Nem a gyerekek miatt jöttem.
Beszélhetnénk?
Persze.
Azta! Két hívás is egy héten.
- Ne már, haver! - Nincsenek ott barátaid?
Mondd el, mire emlékszel a kómámról!
Anyával kéne beszélned.
Szerintem ezek…
- a dolgok, amiket rajzolok… - Az ajtó?
És egy kalapácsos fickó.
- Kalapácsos? - Szerintem ezek a múltamra utalnak,
gondolatok, amik a kóma miatt elvesztek.
- Nem tudom, miért most jönnek ki… - Várj!
Mi az?
Ez a kép évek óta a fejemben van.
Anya szerint nem igazi. Csak egy rossz álom. De…
Mondd el, öcskös! Gyerünk!
Oké. Valami szobában vagyunk. Olyan, mint egy pince.
Erre emlékszel?
Dalton, ott vagy?
Csak jobb akartam lenni, mint az apám.
Tudod. Jó apa akartam lenni.
Az voltál. Az vagy.
Dalton nem értene egyet.
Ha ez megnyugtat, engem vissza sem hív.
Apám elhagyta a családját, és…
én is ezt tettem.
Nem.
Te nem ő vagy, és joggal vagy rá dühös.
Az vagyok. Már régóta az vagyok.
Valakire, akivel sosem találkoztam.
Egy olyan emberre, aki 1978-ban leugrott egy elmegyógyintézet tetejéről.
Az az ember több mint 40 éve halott.
Az apám.
Ben Burton.
Mégis hogy terrorizálhat engem itt, a fizikai világban?
- Megtámadott anyámnál… - Megtámadott?
Igen. Akkor most megőrültem, vagy…
Nem tudom. Ő…
ezt hagyta anyámnak a halála napján.
ÉN LESZEK AZ UTOLSÓ
Az utolsó mi?
- Josh… - Ez a válasz? Megőrültem?
Bennem van az őrülete?
Ezért nem találom a helyem az elmúlt években?
Átadtam az átkot a gyerekeinknek? Kísérteni fogja őket…
- Josh! - …ahogy engem is?
Miért nem beszélt erről anyám?
Hagyd abba!
Nem vagy őrült.
Akkor mi történik velem?
DALTON: NEM KÓMA VOLT, MEGKERESEM A VÁLASZT
Dalton!
Tehát Dalton és én el tudtunk utazni egy másik…
dimenzióba…
ahol szellemek és koboldok üldöztek.
Inkább jelenések,
mint az, ami azokon a fotókon kísértett téged.
Apád is látta őket, és…
Talán csak beszélni akar veled.
Beszélt erről anyáddal. Ő nem értette meg.
- Nem tudta, hogy segítsen neki. - Mint ahogy te nekünk?
Azzal, hogy elnyomtad az emlékeinket?
Mind azt hittük, hogy így lesz a legjobb. Te is.
De az elméd elködösült.
A kezelés lelassított téged.
Anyád és én nem tudtuk, mit csináljunk.
Én féltem elmondani neked az igazat.
Daltonnak igaza volt.
Azt mondta, anyám titkolt valamit, nem mondott el nekünk dolgokat.
Csak nem hittem, hogy te sem.
- Tíz évig… - El sem tudod képzelni…
- …visszatartottad ezt! - …milyen nehéz volt nekem!
- Miért? - Nem érted…
Mert megpróbáltál megölni minket!
Egy rohadt baseball ütővel kergettél minket a házban!
- Mi? - Persze tudtam…
hogy nem te vagy az. Tudtam, hogy az a…
dolog volt a fényképről, de a srácok? Ők nem értették.
Foster rémálmai.
Tíz éve hazudok a gyerekeinknek,
hogy az emlékeik nem valósak.
„Csak képzelődtök, apátok sosem bántana titeket.”
- Nem is. - De megtetted.
Nem érdekes, mi irányított.
A te arcodat látták. Te okoztál nekik fájdalmat.
Ezért távolodtam el. Egyszerűen…
nem tudtam úgy élni tovább.
Tudod…
együtt is megoldhattuk volna.
Ez te vagy?
Ezt most küldte Dalton.
Rémálmai és látomásai vannak.
Valami vörös ajtóról.
Most meg ez.
Mit csináljunk?
Félek.
Nem lesz semmi baj.
- Nem lesz semmi baj. - Nem tudom…
Semmi nem fog történni velünk. Megígérem, jó?
Vigyázz a testvéredre, Dalton!
Jó.
Ide!
De miért haragszik ránk apa?
Anyu!
Elmegyek a sötét helyre, és megkeresem aput.
- Ne, túl veszélyes! - Meg tudom csinálni.
Jó, csak vigyázz magadra!
Gyerünk!
Ne! Állj! Mit csinálsz?
Állj! Mit csinálsz?
Apa, kérlek, hagyd abba!
Hagyd abba!
Ne!
Állj!
És most, drága barátaim,
ez a dal mindannyiótoknak szól.
Bárhol is vagytok,
ez a dal nektek szól.
Csak beugrottam.
Oké.
A padlón ülsz, fura vagy. Ez normális.
Akkor rendben vagy? Mert…
Elment az áram, azt hittem,
hogy megint a sötét létsíkkal szórakozol.
És tudom, nem szereted a sötétet.
Szóval gondoltam…
felvillanyozom a szobádat,
ahogy az életedet is.
Már nem félek a sötétben.
Jó.
Hát, már levonszoltam ezeket ide,
úgyhogy fel is fogom tenni.
Akkor is, ha halálra idegelsz.
Figyelj…
Megkaptam az üzenetedet, írtam is egy csípős választ.
Aztán kitöröltem,
mert Perkee nagyi mindig azt mondta, ne vitatkozzak üzenetekben.
Nem adják át a hangsúlyt.
De ha kíváncsi vagy a véleményemre…
megmondom:
ne kutakodj a múltadban!
Vannak dolgok, amiket jobb békén hagyni, érted?
És…
néha csak tovább kell lépni.
Dalton?
Hé!
Dalton, jól vagy?
Dalton!
Ne!
Jaj, ne!
Itt van apu.
Kiviszlek innen, Dalton.
Kiviszlek innen, és hazamegyünk, jó?
Többé nem jövünk ide.
Dalton! Mi az?
Dalton!
Mondd, hogy ott vagy benn!
Dalton!
Tudom, hogy ott vagy.
De ha még egyszer hozzám érsz, összeverlek.
Apa, ne!
Meg akartál ölni.
- Az nem én voltam. - Láttalak.
Ezek a dolgok meg tudják szállni a testünket.
Velem is ez történt, és most veled is.
Visszajön érted.
Mennünk kell.
Gyere!
Jön!
Menj!
Segíts!
Tartsuk az ajtót!
- Nem! - Nem tudjuk visszatartani.
Meg kell próbálnunk.
Menj innen!
Ne!
Gyerünk!
Valamivel el kell torlaszolni. Le kell pecsételni.
Gyerünk, menjünk!
- Apa, kérlek! - Apa!
Mennünk kell!
Semmi baj.
Menj csak!
Menj!
Menj innen!
Szállj le rólam!
Ne!
Ne! Istenem!
Josh.
Én leszek az utolsó.
Festék?
Festék! Dalton!
Szabadulj meg tőle!
Égesd el, felejtsd el!
Nem, az nem vált be. Emlékeznünk kell!
Még ha fájdalmas is.
Apa?
Jól van.
Dalton jól van?
- Igen. - Jó.
Dalton!
Ez ő.
Dalton!
Apa visszatért?
Igen. Visszatért. Jól van.
Jövő pénteken találkozunk.
Mondd Fosternek, hogy hozza a törit, segítek neki benne.
Jöhetsz korábban is. Vacsorázz velünk!
Az jó lenne. Köszönöm.
Szép ház.
Köszönöm.
- Itt lakik? - Remélem?
Ez fura válasz volt.
Azt hiszem, elvesztem az emlékekben.
Elönthetik az elmét.
Ismerem magát.
Talán már találkoztunk.
Ismerem az anyját.
Annyi mindent akarok neki mondani.
Tudom. És meg is teheti.
És meg is fogja tenni. Egy nap.
Fényes jövő vár magára.
Magára és Daltonra.
Ne térjen le az útról, Josh!
Felkerültem a falra.
Igen.
Szeretlek, fiam.
Én is szeretlek.
Feliratok magyar szövege: Marton Kovacs