Jste připraveni?
Jsme.
Chceme jednou provždy zapomenout.
Dobře, pane Lamberte.
Takže zavřete oči.
Oba.
Zhluboka se nadechněte.
Jste pořád ospalejší a ospalejší.
Nikdo z vás si nebude pamatovat loňský rok.
Neexistuje žádné místo zvané Dálava.
Budete si pamatovat jen Daltonovo kóma.
A jeho uzdravení.
A nechte temnotu odplynout
dál a dál.
PO DEVÍTI LETECH
„Všechno má svou chvíli.
Je čas rodit
a čas umírat.
Čas zabíjet
a čas uzdravovat.
Čas uchovávat
a čas odvrhovat.
Čas plakat
a čas se smát.
Čas naříkat a čas poskakovat.
Čas být zticha
a čas mluvit.
Čas milovat
a čas nenávidět.
Čas boje a čas pokoje.“
Amen.
Svěřujeme toto tělo zemi.
Zem zemi, popel popelu…
Vzpomínáme LORRAINE REBECCA LAMBERTOVÁ
…prach prachu. Amen.
Byl to nádherný obřad za nádhernou babičku.
Měla vás moc ráda.
-Byla to skvělá přítelkyně, Joshi. -Děkuju.
Stýská se mi po babičce.
I babičce se po tobě stýská, Kali.
Mrtvým se nestýská po ničem.
To není pravda. A stýská se jí po tobě.
Nashle příští víkend. Ano?
Daltone.
Daltone!
-Co jsem říkal? -Je nervózní, že odjíždí.
Na školu. Příští týden.
Já vím. Jo, ne.
Dík, žes to zorganizovala.
Já na to neměl kapacitu.
Nechceš ho do té školy odvézt?
Studenti ti dorazí až za pár týdnů.
-Ne, on by to nechtěl. -On není rodič, ty ano.
Jestli nechceš,
-pak je to něco jiného, ale… -Nemůžu.
Proč?
Byl to jen nápad.
Že by vás to mohlo nějak spojit.
Víš, brzy už bude pryč, tak…
No nic, zvaž to.
Ahoj. Nashle, chlape.
Prosím vás.
Prosím vás. Hej.
Neznáme se?
Znal jsem vaši matku.
Před lety…
Ale ztratili jsme kontakt.
Jak se jmenujete?
Carl.
Těší mě, Carle.
Díky že jste přišel. A pardon.
-Honí se mi toho hlavou moc. -Jistě.
Smrt zaplaví mysl vzpomínkami.
Ale musí vznikat i nové, ne?
Jo.
Sbohem, Joshi.
Carl…
Já: Ahoj, kamaráde, něco mě napadlo
Já: Co kdybych tě příští týden odvezl do školy?
Pročs mi to neřekl? Pověz mi to, Daltone.
Nebo ji vyměnit?
Chceš si nechat stejnou plínu?
Jo?
Tak víš co?
Jen tu plínu očistíme
a pak ji zas dáme zpátky.
To bys chtěl?
Chtěl. Tak já to tak udělám.
Jaký chceš oblečení?
Jo? Tak mi to pověz.
Jen mi to musíš říct.
No tak.
Dalton: Třeba
Ten nejskvělejší chlap.
Sakra.
Tedy…
Jo, bezva.
Já: Bezva!
Tak jo.
Dobře…
ČERVENÉ DVEŘE
Táta Máma Já Foster Cali
Včera jsem se viděl, jak spím, pak jsem odletěl
Nemáš hlad?
Měl bys tu depku setřást,
jinak to budeš mít těžký.
Máma: Jak to jde?
Já: Děsný
Fajn
Že prý ses dostal k tomu učiteli, cos chtěl.
K učitelce. K Armaganové.
Je dobrá?
Je nejlepší.
Blahopřeju.
Ještě aby nebyla za ty peníze.
Sešli světlo své a pravdu svou
Vítejte, prváci
Tak teď začne zábava.
UNIVERZITA JANE PIERCEOVÉ
Jo, ty. Pojď sem.
Ahoj, vítej na UJP.
Kappa Tau, jo? Já byl Kappa Z.
Je to už dávno.
Jeden mu vezmu. Dej mi ho… Děkuju.
Hej!
S dovolením.
Dobrý. Právo první volby.
Nevybereš si postel?
Máma ti dala tuhle elektrárnu.
Co to má? Dvě zásuvky, USB port
a dva startovací kabely,
které jsou na nic.
A je to. Dobrý.
Tak jo.
Tohle pořád potřebuješ?
Asi to tam dala máma.
Páni.
To je síla. Na tom jsi pracoval?
-Vrať to tam. -Je to fakt dobrý.
Tos kreslil zpaměti?
Podle fotky, co jsem našel v domě.
Vypadá to, jako by…
Jako když něco skrývá?
Působí to tak.
Působilo. Posledních pár let.
Měla to těžký jako samoživitelka.
Jo, to je těžký.
Já se asi na zeď nedostal?
Nemám ti to za zlé.
Mrzí mě, že jsem se moc neukazoval.
Jasně, můj táta se neukázal vůbec, ale…
Mohlo to být horší.
Byl jsem jen posledních pár let trochu mimo.
Nevím, mozek mi prostě…
Prostě jsem
nebyl schopen najít si čas na
tebe a tvého bratra a sestru.
Neuvažoval jsi o léčbě?
Snažím se to překonat.
-Jsi Dalton Lambert? -Jo. A ty…
Chris Winslow.
-V cajku, chlapi? -Jo, ne, všechno v pořádku,
jen jsem čekal, že spolubydlící bude…
Kluk.
Jo.
Říkala jsem si, že je to liberální škola, jako fakt liberální.
Jo, asi mě zmátlo to jméno „Chris“.
Protože se jménem jako „Dalton“ by se to nestalo.
Skočím dolů na ubytovací
a vyřeším to.
Ne, ne… Prosím, Daltonův otče.
Nechte jít mě. Přerušila jsem vám klučičí sbližování.
Hned jsem zpátky.
Hele…
Tohle jsem ti vzal.
Měl bys to omrknout.
Jestli to nesnášíš, v pohodě. Ale nebudeš to nesnášet.
Ty mě fakt neznáš, co? Fakt myslíš, že chci do bratrstva?
Je to jen mejdan, Daltone.
Jdi. Bav se.
Udělej to pro mě. Dovezl jsem tě sem.
-Ani jsi nechtěl. -Ale chtěl.
Přestaň mi lhát!
Slyšel jsem mámu na pohřbu.
Ale jel jsem.
Tím pádem jsi otec roku?
Ty aspoň otce máš.
Neobviňuj svýho tátu za to, cos posral.
Odešel před 40 lety. Hoď to za hlavu.
Podle tebe se utvářet nebudu.
Opravdu? Po tom, co jsme pro tebe udělali?
Kdy se z tebe stal ten nevděčnej sráč?
Proto se máma rozvedla.
Díky za svezení.
Poznals Shaniu Twain?
Jo.
Co na ubytovacím?
Prej že smolík.
Dneska musím spát tady.
Ale zítra dostanu novej pokoj, není to na furt.
Srdcervoucí, co?
-Děláš výtvarnou, že jo? -Jo. Ty hudební?
Matiku. Hudbu jsem zvažovala,
ale život umělce je kočovná nestálost
a skřípění zubů.
Ale ty budeš super úspěšnej.
-Nedáš si náfuk? -Cože?
Hraješ?
Trochu na piano.
To je stejný. Jen foukej.
Mý bacily jsou dobrý bacily.
Co to bylo?
To složila moje máma.
Pěkný.
Tak…
Co je na tobě divnýho?
Nevím.
Ale jdi. Každej je divnej.
Nejdřív ty.
V neděli nosím monokl a objednávám si s britským přízvukem.
To je divný.
Děkuju.
Já někdy jím instantní kaši
bez ničeho, bez vody, bez mlíka.
Jen tak nasucho.
Tohle ti nejde.
Zkusíme to znovu.
Když mi bylo deset, naši umřeli a já šla k babičce Perkee,
která jednou z plísně na nohou málem oslepla.
Nepamatuju si, když mi bylo deset.
Jako, celej ten rok.
Jak jako?
Byl jsem v kómatu.
Virová meningitida.
To mi aspoň říkali, když o tom se mnou vůbec mluvili.
Já si ale nepamatuju nic.
Ani to, že jsem marodil.
Jako bych se jednou probudil a uplynul celej rok.
To je hrozný.
A dost divný.
To se ti povedlo.
Ráda bych zapomněla celej rok, když jsem byla děcko.
Ta meningi-gi by se mi šikla.
Ona je na mně divná ještě jedna věc.
Od toho kómatu se bojím tmy.
Já se bála panenek Barbie až do…
teďka.
Bát se není nic špatnýho.
Pokud mě nebudeš budit nočním světlem.
-Vážně? -Promiň.
No nic.
V poho. To dám.
Ahoj, tady Dalton.
Teď to nemůžu vzít, tak nechte vzkaz a já se vám ozvu.
Ahoj, kamaráde. To jsem já.
Jen se ujišťuju, že ses zabydlel.
Uvažoval jsem o tom, cos říkal,
a…
Já nevím. Nevím, co se se mnou děje,
ale já na to přijdu.
Rád bych, abys to věděl.
Tak ahoj.
Dobrý den,
jsem profesorka Armaganová.
Vypněte si mobily.
Otevřete si portfolia.
Vyndejte něco, co mě zaujme.
Dejte to na stojan.
Postavte se vedle své práce.
Stůjte hrdě.
Alecu Andersone.
Vaše technika je očividná.
Je to jak fotografie.
Díky.
To nebyl kompliment.
Roztrhejte ji.
Co prosím?
Tu kresbu. Roztrhejte ji.
Dost jsem se na tom nadřel.
Nikdo ji neoželí.
Ani nápad.
Běda! Naše první ztráta.
Většinou zvládnu představování, než někdo odejde.
-Já neodcházím. -Ale ano.
Jen vám to ještě nedošlo. Můžete jít.
Hodně štěstí.
Techniku se naučí každý hlupák,
dokonce ji i zvládne.
Pokud to nevychází zevnitř, neznamená to nic.
Nezajímají mě „pravidla umění“.
My pravidla porušíme.
A pak budu chtít, abyste je porušili zas.
Schválně, jak moc je porušíte.
Daltone Lamberte.
Ano, paní.
Proč jste tak krásnou kresbu zničil?
Tak ještě jednou?
Nebylo to až tak těžké, že ne?
Dobře. Musíte se zbavit své minulosti.
Svléknout kůži, abyste rostli.
Budu odpočítávat od desíti.
S každým číslem se ponoříte hlouběji
a hlouběji do sebe.
Nespouštějte uhel z papíru.
Deset,
devět,
osm, sedm, šest,
pět,
čtyři, tři, dva,
jedna.
Kreslete, co vaše duše vytvoří.
Zážitek, který vás definuje.
Musíte být ochotní oprášit
své nejhnusnější, nejniternější myšlenky.
Nepouští vás ven, nebo dovnitř?
Budete mít sluchátka.
Ten přístroj je dost hlasitý, ale uslyšíte mě.
Během vyšetření zůstaňte co možná nejvíc v klidu.
Kdybyste cítil, že potřebujete ven,
zmáčkněte balónek a dáme pauzu.
Cítíte se dobře?
Radostí bez sebe.
Tak nástup.
Držte to.
Dobrá. Leží se vám dobře, Joshi?
Jo. Ať už to máme za sebou.
Haló?
Doktore Browere?
Někdo tam je s vámi.
Cože? Co jste říkal?
Co jste říkal?
No tak.
Můžete mě vysunout?
Haló! Můžete mě vysunout?
Ty dveře jsou otevřené.
Chci ven… Doktore Browere.
Doktore Browere, chci ven.
No tak. Dostaňte mě odsud.
Haló? Hej!
Jen mě pusťte ven. Pusťte mě ven…
Doktore Browere. No tak.
Pusťte mě ven.
No tak, rychle.
Pane Lamberte?
-Co to bylo…? -Jste v pořádku?
-Kdo to byl? Proč zhaslo? -Jen klid.
Říkal jste, že zhaslo?
Všechna světla zhasla a já tam zůstal uvězněný.
A viděl jsem…
-Co… -Pane Lamberte,
čtvrt hodiny jste spal.
Usnul jste hned. MRI proběhla perfektně.
-Cože? -V klidu se oblékněte.
Přijďte tudy.
Fyzicky vám nic není. Na mozku nejsou žádné nádory ani vady.
Nic znepokojivého.
To je dobrá zpráva, pane Lamberte.
Já vím, já…
Asi jsem čekal něco konkrétního.
Něco, čím by se vysvětlilo to zmatení.
Ty problémy s pamětí
mohlo vyvolat mnoho věcí.
Zvýšený stres, změna každodenních návyků.
Nenastaly problémy ve vašem domácím životě?
Nedávno mi umřela matka.
Upřímnou soustrast.
Navíc ještě syn odjel na kolej
a moje bývalá se mnou skoro nemluví…
-To jistě stresuje. -Jo.
Možná by vám pomohl poradce pro pozůstalé.
Jo. Jasně. To asi ano.
Nevyskytla se ve vaší rodině duševní choroba?
Duševní choroba?
Není třeba se lekat.
Pomůže to jen určit diagnózu.
Co vím, tak ne.
Je dobré to prošetřit.
Prozatím máme cvičení,
hry, kterými se paměť stimuluje.
Pexeso. Jako hrají děti.
Mám hrát dětské hry?
Od dětí se můžeme hodně naučit.
Jo.
Díky.
Co děláš?
Přidělili mi novej pokoj.
Škoda, už žádný kalhotkový párty.
Ale utěší tě, že jsem teď v 323.
Hned nad tebou.
Takže bacha, hochu,
ať neslyším, jak v noci leštíš bambus.
-Chceš do bratrstva? -Co?
Ne, to mi přinesl táta.
Měli bysme jít.
Vysmát se jejich khaki kalhotám a svěřeneckým fondům.
Jestlis už dotapetoval.
No tak, Dolfíku. Udělej taťuldovi radost.
Co nejhoršího se může stát?
Nabídnu plínovej pudink?
To je dobrý.
Á, ne.
To je fuk.
Vážně?
No tak. Nebrblej a pojď sem.
Na památku večera, kdy se Dalton Lambert skutečně bavil.
Jeď, jeď…!
Co je „bratrský džus“?
-Neptej se. -Hej…!
Lidičky, jmenuju se Nick.
Nick Hajzlík…!
Vítejte v Domě Kappa a vítejte zase ve škole, děcka.
Chci vás jen upozornit, že bratrstva
čelí útokům.
Musíme bránit své právo kalit
a být báječní.
Ať bílá, černá, hnědá či modrá je kůže tvá, UJP tě ráda uvítá.
Pokud ale připustíš
a uznáš,
že dům bratrstva je posledním domem,
kde muži můžou být stále muži.
Děkuju.
Dneska nás čeká spousta pití,
ale držte si tempo.
Další nehodu nepotřebujeme.
To je trapná párty.
Souhlas. Půjdeme nahoru a prohrabeme jim krámy.
Jo.
Chtělo by to rychle.
Souhlas k provedení udělen.
Počkej.
Ale ne.
To je Nickův pokoj.
A tady má mast na prdel.
Namatlám ji na společnej hajzl. Tak zatím.
Počkej.
Hele…
Hele, jseš v cajku?
Nepotřebuješ vodu nebo něco?
Ať to přestane…
Ať to přestane.
Zavři ty dveře.
Zavři ty…
Zavři ty dveře!
Hned jsem zpátky. Jen dojdu pro zásoby.
Ahoj, Paige. Jsem Nick.
Dneska večer to dáš, dneska to bude
Mám tě.
No tak.
Buď sám sebou.
Chceš tančit?
Tanec by byl fajn. Zatančíme si.
Pojďme tančit.
Dneska večer to dáš
Tiše.
Jsi v pohodě?
Asi jsem něco viděl…
Co?
Musíme jít.
-Hned. -Začíná bejt sranda.
-Je v mým pokoji někdo? -Sakra…
Jeden z vás dostane buchařinu.
Co je, sakra?
Propána. Pardon.
Jen jsme hledali trochu soukromí,
víš? Chtěli jsme to dělat.
Radši bych při tom viděl svý rodiče.
Ale měla bys zůstat.
Možná se opijeme tak, že budeš přitažlivá.
I když vypadáš jak kašpar.
Nick Hajzlík, že jo?
Já jsem spíš na třísk pytlík.
Poběž!
To byl pohotovej nápad, co?
Já…
A kruci.
Líbla jsem tě bez dovolení.
Promiň. Bylo to instinktivní.
-Ale ne… -Jsi v pohodě?
Jo, dobrý. Akorát že…
Mrzí mě, co ti řekl.
To máš fuk.
Zajímá mě, co si ten manekýn myslí?
To by se mu líbilo.
Ahoj, to jsem zas já.
Byl jsem u doktora.
Vše je v pořádku.
No, v pořádku ne, ale přicházím tomu na kloub.
Až budeš moct, zavolej mi.
No jo, mě…
mrzí mě, co jsem ti řekl, Daltone.
Tak jo, ahoj.
Kde mám majonézu?
Kdo je to?
Netvrď mi, že jsi fakt jen úchyl.
Cože? Ne.
Tak co se kruci děje?
Pojď dál.
Něco se mnou je. Vidím věci, šílený věci.
Víš, ten kluk, jak říkali, že měl v baráku bratrstva nehodu?
Já ho viděl. A byl mrtvej.
Začalo to na cvičeních z kresby,
když po nás chtěla ponořit se do vzpomínek, do podvědomí.
Já to udělal a nakreslil jsem ty dveře.
Neměl bys pít bratrský džus.
Myslím to vážně.
Dneska jsem maloval a usnul jsem.
Když jsem se probudil, objevila se ta lucerna.
Bylo to jako sen, ale nebyl to sen.
A pak jsem vešel do tvýho pokoje.
Vím, jak to zní.
Mám pocit, že se k něčemu blížím.
Nebo že se něco blíží ke mně.
Máš polštář navíc?
Dalton: Byl jsem na tom večírku.
Bylo to trapný
Tak jo.
Foster.
Renai.
Dalton.
Kali.
Dalton.
Dalton?
Dalton.
Máma.
Tak jo.
Mami, pomoz mi.
Kali.
Dalton. Dalton.
Máma.
Máma?
Máma.
Nevím. Nevím.
Tak jo.
Kruci.
Šerosvit.
Tanec světla a stínu.
Efekt, jímž se vytváří nejen objem a ostrost,
ale též konkrétní, neviděný zdroj světla.
Tak. Tenhle je jeden z Goyových nejlepších.
Ten negativní prostor přitahuje naše zraky k Saturnovi.
Představuje temnotu, nebo nějakou prázdnotu?
Goya to zvládal na plátně,
ale rodinné a zdravotní problémy uvrhly někdejšího váženého dvorního malíře
do temné spirály.
To vyústilo v hrůzném portrétu
otce požírajícího svého syna.
Právě o tu rovnováhu mezi světlem a tmou nám půjde.
Připravte se.
Vaše zážitky utvářejí vaše dílo.
Přijměte je. Využijte je.
Pohroužete se hluboko do temnot paměti.
Deset,
devět,
osm,
sedm,
šest,
pět,
čtyři,
tři,
dva,
jedna…
-Čus, nerde. -Červený dveře.
Červenej bimbas.
No tak. Nic ti to neříká? Červený dveře?
Mluvíš divnějc než obvykle.
To je z hodiny kresby. Je to obraz.
Měli jsme najít vzpomínku. Myslel jsem,
že je to z našeho dětství.
Neptal ses mámy?
Ne, nechci ji s tím trápit.
Proč by ji to trápilo?
-Nevím. -To se stává, když jsi na vejšce?
Že jsi tajnosnubnej?
Asi.
Tak to tam nepůjdu.
Po tom strašidelným snu-nesnu
mě tak napadlo:
„Jo, Dalton je trhlej,
ale není šílenej, že ne?“
Potřebuju vrátit klíč.
Jo. Tak jsem se začala vrtat ve starejch internetech,
a hádej co?
Vůbec nejsi šílenej.
Jsi astrální projektor.
Sleduj.
Jako by to točili mezi směnama v elektru.
Jsme Pozorovatelé přízraků. Já jsem Specs, to je Tucker. Pozdrav.
-Ne. -Jsme PPV,
profesionální paranormální vyšetřovatelé.
Dnešní téma bude něco, na co se nás
mnozí z vás ptali.
Astrální projekce.
Je to skutečný fenomén. Naše fyzické tělo usne
a naše astrální tělo to fyzické tělo opustí
a odpluje do jiné říše.
-Přesně takovej pocit to je. -Já ti to říkala. Hustý, co?
Naše bývalá mentorka,
doktorka Elise Rainierová,
pro tu říši měla jméno.
-Říkala jí Dálava. -Moment.
Elise Rainierová
Jsem Elise.
Ráda vás vidím.
Přišla jsem vám povědět o astrální projekci
a o Dálavě.
Takže…
chviličku.
Tři,
dva,
jedna.
Dálava
je temná říše
plná ztrápených duší mrtvých
a některým je souzeno
prožívat nejhorší chyby svých životů
stále dokola a navěky.
Při astrální projekci
či cestování do té říše
jsou to právě tyto duše,
které svou přítomností probudíte.
Ucítí vás.
Přítomnost života.
Po životě prahnou
víc než po čem jiném.
A čím dál se vypravíte,
tím riskantnější ta cesta bude.
Chtějí život a vydají se za ním do našeho světa.
Postupujte neochvějně.
Vidím, jak ti to v hlavě šrotuje. Co je?
Ten kluk v tom baráku…
Ten poblijón?
Jo. Něco mi řekl.
Řekl: „Zavři ty dveře.“
Jasně. Neměl bejt na co hrdej.
Jo, ale co když… myslel něco jinýho?
Když mluvil o těchhle dveřích?
A co? Půjdeš se ho tam zeptat?
Jako fakt?
Potřebuju to vědět.
Toho kluka lituju, to jo,
ale temný říše jsou místa, kterým se vyhýbám.
Tenhle obraz je
něčím důležitej, Chris.
Musím na to přijít.
Dobře.
Ale Nick Hajzlík tě jen tak k sobě
nepustí na pokec s duchem na záchodě.
Nedozví se, že tam jsem.
Jakej je plán?
-To zvládnu. -Co potřebujete?
Zdravím. Zanechala jsem svou podprsenku
v Nicholasově pokoji a říkala jsem si, není-liž třeba doma?
Asi bude nahoře studovat s Paige.
Bezva, Dolfíku.
Tohle ti přečtu. Jmenuje se to V plamenech.
Velmi citlivý kus. „Hledím na táborový oheň…“
Potřebuju pokoj, kde je tma.
Dobře.
Co pak?
Budeš se vznášet ve vzduchu a dělat hů.
Nejsem jako duch.
A s tímhle přístupem ani nebudeš, Caspere.
Bingo.
O co, že to prostěradlo bude křupat?
Nejspíš se zlomí jako chips.
Zvolím špinavou podlahu.
Tak jo…
-Necháš mi trochu prostor? -Jo, pardon.
Tak jo, můžeš?
Deset, devět,
osm, sedm,
šest, pět,
čtyři, tři,
dva, jedna.
Už se vznášíš?
Šťastnou cestu.
Jsi tam, Daltone?
Jako hlavní obor si asi vyberu kreativní psaní.
Ale děsně moc mi jdou i finance
a ten talent nechci promarnit.
Jak dlouho si to musíš nechat?
Už je to dobrý.
Mám póry v pořádku.
Kurňa.
Chviličku.
Humus.
Daltone?
Daltone.
Rozsviťte někdo!
Daltone.
Prober se.
-Neblbněte. -Chris.
Kdo si ze mě dělá srandu?
Zavři ty dveře!
Daltone?
-Zavři ty dveře! -Chris!
Propána.
No tak!
Chris.
Co…?
Dělej.
PSYCHIATRICKÁ NEMOCNICE
Pacient
Nouzový kontakt LORRAINE LAMBERTOVÁ
Vztah: MANŽELKA
Diagnóza: SCHIZOFRENIE ELEKTROKONVULZIVNÍ TERAPIE
NEPŘEDVÍDATELNÉ CHOVÁNÍ, PSYCHÓZA, MOŽNÁ SPÁNKOVÁ PARALÝZA
„ASTRÁLNÍ PROJEKCE“
Cože?
ZEMŘEL
UJP STUDENTSKÁ KLINIKA
Chris.
-Já to tak nemyslel. -Přestaň.
Já jen jestli jsi v pořádku.
Jsem.
Mrzí mě to. Nevěděl jsem, že se může něco stát.
No, může.
Netušíš, s čím si zahráváš.
Nemůžu se na tom podílet.
Ani ty bys neměl, příště už se nemusíš probrat.
-Ahoj. -Ahoj.
Nejsi na řadě. Kali je u kamarádky
-a Foster… -Nejsem tu kvůli dětem.
Nepromluvíme si?
Jistě.
Ty jo, dva hovory za týden.
-No tak. -Ještě sis nenašel kamarády?
Pověz mi všechno, co si pamatuješ o mým kómatu.
Měl bys říct mámě.
Myslím si,
-že to, co kreslím… -Ty dveře?
A teď chlap s kladivem.
-S kladivem? -Podle mě by to mohly být
náznaky z mý minulosti,
myšlenky, co se v kómatu vytratily. Nevím proč,
-ale vracejí se mi. -Moment. Daltone.
Co je?
Ten obraz mám už léta v hlavě.
Máma říkala, že to není doopravdy. Že je to jen zlej sen. Ale…
Povídej, bráško. No tak.
Tak jo. Jsme v nějaký místnosti. Jako ve sklepě.
To si pamatuješ?
Daltone, jsi tam?
Vždy jsem chtěl být lepší než můj otec.
To víš. Být prostě dobrý táta.
Tos byl. A jsi, Joshi.
Dalton by asi nesouhlasil.
Pokud tě to utěší, nevolá ani mně.
Můj táta odešel od rodiny
a já udělal totéž.
Ne, neudělal.
Ty nejsi on, Joshi,
a máš proč se na něj zlobit.
Zlobím se. Už dlouho se zlobím.
Na člověka, kterého jsem nepoznal.
Který v roce 1978 skočil ze střechy psychiatrické nemocnice.
Přes 40 let byl ten člověk mrtvý a ztracený.
Můj táta.
Ben Burton.
Tak jak to, že mě terorizuje teď, ve skutečném světě?
-Napadl mě u mámy… -Napadl tě?
Jo. Jsem tedy jen blázen, nebo…
Já nevím. On…
tohle vzkázal mámě ten den, co umřel.
skončí to se mnou
Co s ním skončí?
-Joshi… -Je tohle odpověď? Jsem blázen?
Je jeho šílenství ve mně?
Proto jsem byl posledních pár let tak mimo?
Nepředal jsem to prokletí našim dětem? Bude je strašit,
jako strašil mě?
-Dost… -Proč mi máma
-o tom neřekla? -Dost.
Nejsi blázen.
Tak co se mi to děje?
Dalton: Nebyl jsem v kómatu, najdu odpověď
Daltone.
Dokázali jsme se s Daltonem dostat do jiné…
dimenze…
kde nás pronásledovali duchové a skřeti.
Spíš entity
jako ta na těch fotkách, co tě sužovala.
A tvůj otec je viděl taky a…
Možná jen nabízí pomoc.
Tenkrát to řekl tvé mámě. Nechápala.
-Nevěděla, jak mu pomoct. -Pomoct mu jako ty nám?
Potlačením našich vzpomínek?
Mysleli jsme, že to tak bude nejlepší. Ty taky.
Ale začals být mimo.
To potlačování tě zpomalilo.
Já a máma jsme nevěděly, co dělat.
A já se ti bála říct pravdu.
Dalton měl pravdu.
Prý že máma měla tajemství,
že před námi něco skrývala.
Mě jen nenapadlo, že ty taky.
-Deset let… -Netušíš…
…jsi to tajila. Proč?
…jak to bylo těžké.
-Proč…? -Nechápeš to…
Protožes chtěl zabít naši rodinu.
Honils nás po domě s baseballovou pálkou!
-Cože? -Já věděla,
že to nejsi ty. Že je to
ta věc z fotek. Ale děti? Ty tohle nechápou.
Ty Fosterovy noční děsy.
Deset let jsem našim dětem lhala,
že ty vzpomínky nejsou skutečné.
„Jsou to jen tvoje představy.
Tatínek nám neublíží.“
To jsem nemohl.
Ale dělals to.
Je nezajímá,
co tě ovládalo.
Viděli tvoji tvář. Tys působil všechnu tu bolest.
Proto jsem z toho vycouvala. Prostě…
jsem už tak nedokázala žít.
Víš,
mohli jsme to překonat spolu.
Jsi to ty?
To mi teď poslal Dalton.
Má noční můry a vidiny.
Něco o červených dveřích.
A teď tohle.
Co budeme dělat?
Mám strach.
To bude dobrý.
-To bude dobrý. -Nevím…
Nic se nám nestane. To ti slibuju.
Postarej se o brášku, Daltone.
Dobře.
Sem.
Ale proč se na nás tatínek zlobí?
Mami…
Půjdu na to temné místo najít tátu.
-Ne, je to nebezpečné. -Ale já to dokážu.
Dobrá, jen buď opatrný.
Pojď.
Ne! Přestaň! Co děláš?
Přestaň! Co děláš?
Tati, prosím tě, přestaň.
Tak přestaň!
Ne!
Přestaň!
Jen tě sleduju.
Tak jo.
Sedíš na zemi, jsi divnej. Normálka.
Jsi v cajku, viď? Já myslela,
jak vypli proud,
jestli zas nejsi v tý temný říši.
Vím, že o tmu moc nestojíš.
Tak mě napadlo,
že ti osvítím pokoj,
jako jsem ti osvítila i život.
Já už se tmy nebojím.
Aha.
Když jsem se sem s nima vlekla,
tak je stejnak zapojím.
I když jsi děsně protivnej.
Tak poslouchej.
Dostala jsem tvou textovku a napsala kousavou odpověď.
A vymazala ji,
protože bábi Perkee říkala, ať se nepouštím do psaných hádek.
Nevyzní ten tón.
Ale jestli tě zajímá můj názor,
tady je.
Nevrtej se ve svý minulosti.
Některý věci je lepší nechat zahrabaný.
A…
někdy se člověk prostě musí posunout dál.
Daltone?
Hej.
Daltone. Jsi v pořádku?
Daltone.
Daltone?
Ne.
To ne! Ne…!
Táta je tu.
Dostanu tě odsud, Daltone.
Dostaneme se odsud a půjdeme domů, ano?
Už se sem nevrátíme.
Daltone. Co?
Daltone.
Daltone, řekni mi, že tu jsi.
Daltone.
Daltone, já vím, že tam jsi.
Ale ještě na mě sáhneš, a ztřískám tě.
Tati, ne!
Chtěls mě zabít.
-To já ne. -Já tě viděl!
Daltone, ono to umí ovládnout naše tělo.
To se stalo mně a teď to udělal tobě.
Vrací se pro tebe.
Musíme pryč.
Pojď.
Už jde!
Běž!
Pomoz mi!
Pomoz mi je držet!
-Ne! -Nezadržíme ho, tati.
Musíme se snažit.
Jděte pryč!
Ne!
Ne…!
Daltone, dělej!
Musíme je něčím zatarasit. Něčím je uzavřít.
Dělej, pojď.
-Tati, prosím. -Tati!
Musíme jít!
To je dobrý.
Ty jdi.
Jdi.
Jděte pryč!
Ne!
Ne! Proboha.
Joshi.
Skončí to se mnou.
Barva?
Maluj. Daltone.
Musíš se ho zbavit.
Spálit, zapomenout.
Zapomínání nefunguje. Musíme si pamatovat
i to, co bolí.
Tati?
Dobrý…
Je Dalton v pořádku?
-Je. -Dobře.
To je on.
Daltone.
Vrátil se táta?
Ano! Ano, vrátil. Je v pořádku.
Nashle příští pátek.
Ať si Foster vezme úkol z dějepisu. Pomůžu mu s ním.
Můžeš přijít dřív, jestli chceš. Poobědvat s námi.
Jo, to bych rád. Díky.
Nádherná domácnost.
Díky.
-Bydlíte tu? -Doufám.
To byla divná odpověď.
Asi jsem se pohroužil do vzpomínek.
Ty dokáží hlavu zaplavit.
Vás já znám.
Možná jste mě tu zahlédl.
Znám vaši matku.
Tolik bych jí toho chtěl říct.
Já vím. A můžete.
A řeknete. Jednou.
Čeká vás nadějná budoucnost.
Vás i Daltona.
Postupujte neochvějně, Joshi.
Páni.
Dostal jsem se na zeď.
Jo.
Mám tě rád, synu.
Já tě mám taky rád.
Překlad titulků: Petr Zenkl