ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
#РОМАНТИЧНІ
#ВІЛЬНІДУХОМ
#ДІВОЧЕЗАХОПЛЕННЯ
#ВИБИРАЮСАМОТНІСТЬ
#УТРИВАЛИХСТОСУНКАХ
ЯК ТВОЄ КОХАННЯ?
ЯКІ СТОСУНКИ ДЛЯ ВАС ІДЕАЛЬНІ?
- Кажи першою. - Ні, ти перша.
По-перше, зустрічатися треба з тим, кому я подобаюся.
Що ти таке кажеш? То має бути той, хто подобається тобі.
- Що? - Що?
- Усе має бути взаємно! - Усе має бути взаємно!
Юні люди не знають, яке це диво -
завести стосунки з тим, у кого до тебе взаємні почуття.
Закладаюся, що це можливо, лише якщо тобі допомагає весь всесвіт.
З часом починаєте забувати, що зустрілися завдяки допомозі всесвіту.
У мене вже немає очікувань,
бо до нас часто звертаються пари після сварки.
Тебе питають, які стосунки для тебе ідеальні.
- Чесно? У мене стосунків не було. - Що?
Справді?
З цим гарним обличчям?
Хай там як, варто знайти собі пару.
Одного дня хтось з’явиться
без пошуків, як подарунок.
Волею випадку.
Він це каже лише тому, що гарний.
Ти щиро віриш, що без жодних зусиль знайдеш пару?
- Ти це до мене? - Ні, це до слухачів.
- На камеру можна говорити вільно. - Вибачте.
Що таке? Запізнимося. Швидше.
Думаю, бути уважним і докладати зусиль теж важливо.
Стосунки - це не лише радість.
Ви це бачили? Мій Кенджун усе знає.
Я повністю віддавалася партнерові.
Але тепер мені надто нудно.
Я надалі вважаю, що це найважливіше в житті.
Без пари самотньо.
Наскільки б надійніше було
мати когось поруч у цьому великому світі?
Коли ми з Сон’єн розходилися, я їй сказав:
«Коли сумуєш за мамою, приходь до мене».
А тепер хочу сказати таке:
«Вештайся собі
та роби все, що завгодно.
Коли набридне,
зустріньмося ще раз».
Вона не розуміє, що це означає.
І не зрозуміє.
Як не розуміла й тоді.
Будівництво відклали, бо я мав перенести сходи.
Якщо чесно, затримка нас непокоїла.
Але зараз набагато краще, ніж раніше.
Я думав, що вони влаштують сцену.
Але тобі вдалося.
Пишаюся. Ти молодець, Джевоне. Нам навіть мандарини подарували.
А ти за кого мене вважав? Господи.
На цьому все, так?
- Не втрачай знову глузду. - Добре. Не втрачу.
Дай ключі. Відчиню багажник.
Нині ключі вже непотрібні.
Знайди середину та проведи ногою.
Що це? А так можна було?
Ти ще не пробував?
- У мого авто є така ж функція? - Звісно, ідіоте.
Раз ми тут, гляньмо таун-гаус у Гапйоні.
- Не вдасться. У нас нарада з Ино. - О котрій?
Ти мав мене попередити, що у нас нарада о 14:00.
Це ти змарнував наш час. Нащо було їхати сюди,
якщо вони сказали, що приїдуть до нас?
Вона може зачекати.
- Вона моя подруга. - Кенджуне.
Дам тобі пораду як той, хто має більше досвіду в житті й роботі.
Це зветься «зловживання владою».
Ти про що це говориш?
Ти змушуєш її чекати!
- Впиваєшся владою! - Ясно. Тихо!
Уже їду швидше. Тримайся.
«АРХІТЕКТУРА Й ЛЮДИ»
Ще рано. Подумають, що я у відчаї.
Це ж тобі платять. Тому будь пунктуальна. Смілива. Упевнена.
- Я більше не безголова колишня… - Ино.
Колишня Ино не була безголова.
Я ніколи не була безголова.
Такою, якою ти була і є зараз. Як тоді, так і тепер ти є Ино.
Ино тоді й тепер.
Вона права.
Тоді чи тепер, я все ж Лі Ино.
Може, я й зроблю помилку нині або зіпсую вечірку завтра.
Та це не проблема.
Я все зможу.
На завершення, захід завершиться у цілому приблизно о 19:00.
Тут усе докладно описано. Гляньте.
Наші працівники
високо оцінили вашу ідею «прогулянки районом».
Знаю. Ми казали щось подібне, коли будували.
- «Місце спокійної старості». - Твоя правда.
Коли ми його будували, мені на думку спала верба.
Знаєте, у сільській місцевості
сусіди завжди люблять відпочивати в одному місці.
Так. Це як верба,
яка завжди на місці, коли б ви не прийшли.
«Було б приємно мати будинок,
куди я можу зайти під час прогулянки».
Так і виникла ідея цього проєкту.
Чув, що головний захід буде схожий на невимушене ток-шоу.
Але чи ми з ним упораємося?
Ви щиро розповісте, як будували той об’єкт.
Закуски й виступ будуть звичайними. Нічого особливого.
Це для цього треба розвести багаття й запекти картоплю?
Це незвичайно й цікаво. Мені подобається.
Пане Пак, можна вас?
Уже йду. Обговорюйте далі.
- Гаразд. - До речі, Кенджуне.
Узнай, чи там можна розвести багаття. Може, це заборонено.
- Добре. - Дякую.
Зробіть, як заплановано. Надішліть докладний бюджет.
Ино.
- І що ти думаєш? - Про що?
Ти не зводила з нього очей.
- Вважаєш його гарним? - Ти до чого це?
Добре. Що ж нам робити?
Погляньмо. Наберіть міську раду. Спитайте, чи можуть знизити тиск води.
Якщо ні, доведеться встановити редукційний клапан.
Пане Пак, можна вас?
- Слухаю. - Ми хочемо вийти.
Куди?
- На піцу до Ріні. - Звісно.
- До побачення. - Ходімо.
Гляньте на балкон. Треба з ним щось робити.
Та-дам!
- Неможливо. - Неможливо.
Ти сама її приготувала?
На смак вона ще краща. Налітайте.
І як вам?
Який приз за цей конкурс рецептів?
- П’ять мільйонів. - Вони твої.
Я подвоюю цю суму.
Народ, ви що, змовилися? Звідки така люб’язність?
Ні. Кажу об’єктивно - вона пресмачна.
І подання бездоганне.
У тебе чудове відчуття краси.
То як називається ця піца?
Ще не вигадала.
Не переживай. Серед нас є маркетологиня.
І письменник. Провести мозковий штурм?
Стривайте. У мене щось крутиться на язиці.
Стривайте.
Чекайте. Нам щось буде, як вигадаємо назву?
Ще б пак. Якщо я виграю, то пригощу вас чимось дуже смачним.
Варто запросити і Джевона.
Ино, поки ти з ним працюєш,
чому б тобі не підбити до нього клини?
Ви двоє не зводили очей один з одного.
А це за що?
КАВА ХОЛОДНОГО ЗАВАРЮВАННЯ
Прихована реклама? Я зобов’язаний?
Зроблю все, що можу. Прихована реклама.
Ось. «Витисніть і змішайте з водою»?
Як зручно.
Почали. Витисніть ось так.
Чому, на вашу думку, він дав мені це кольє?
Тобто… Що б це означало?
Не знаю.
Що це може означати?
Ти ба, як вона освіжає.
Навіть листа не було.
Ради Бога,
як воно опинилось у моїй валізі?
Може, він його випадково там забув.
Якщо так,
вона мала б віддати його раніше. Згодні?
- Воно взагалі для мене? - Так, це її кольє.
Я його купив, щойно повернувся до Сеула,
щоб подарувати Сона у Чхонгечхоні.
Я так з нею і не зустрівся,
але кольє зберіг.
Просто не зміг викинути.
Зазвичай я дуже байдужий, але…
Господи.
Це мене так непокоїть.
Що її непокоїть? Хіба вона не надто зайнята пошуками себе?
Чесно кажучи,
те, що вона зараз себе шукає…
Господи.
Віддам йому на наступній зустрічі.
Як я можу її переконати?
Я просто…
Зробив усе, що міг.
Не було жоднісінької записки,
тому я не знаю, що це означає.
Так важливо, що це означає?
Якщо записки немає, хіба не вона має здогадатися?
Мені йому подзвонити?
Ні. Я не відповідатиму на її дзвінки. Ніколи.
Тільки подивіться на це. Боже.
ГАРНА ІДІОТКА
Ні. Я не відповім.
Ваш абонент зараз недоступний.
- Передзвоніть… - У чому річ?
І що робити?
Хіба не очевидно? Іти за покликом серця.
Що це за запитання?
Що це?
Кенджун просто молодець.
Ця будівля - його робота. Хіба він не дивовижний?
Справді дивовижно.
Мій друг звів цей будинок і організовує захід з нагоди новосілля.
Буде й кафе-бібліотека.
Було б класно, якби ти продавав там свій новий роман.
- А ти? Приєднуйся теж. - Я?
- Буду постійною клієнткою. - Чудово. Ходімо.
Стривай. А на погодинну роботу братимуть?
Було б чудово там працювати.
Як ти впораєшся з чотирма роботами?
А чому б і ні?
- Ино, ваша рація. - Дякую.
Можете винести фотозону на вулицю?
Важлива гармонія будівлі та природи, тому вони мають потрапити в один кадр.
- Добре. - Дякую.
- Перевірите спершу відео нагорі? - Так.
Ино.
Перевірю описи минулих робіт нагорі.
- Пізніше візьми свою рацію. - Гаразд.
Поводиться як професіонал.
Твоя промениста посмішка
Як на тій світлині, що я розглядав Незліченну кількість разів
Що мені робити зі своїм серцем?
Що мені робити зі своїм коханням?
Твоя ніч
Твоя зоря
І кожна мить, що я Відчував до тебе любов, неймовірна
Ти нині дуже гарна.
Я трохи зайнятий. Побачимося пізніше.
Гаразд.
На що ти дивишся?
Потім перевірте запаси їжі та напоїв на першому поверсі.
Добре.
- Що нового? - Нічого.
Гурт акустичної музики виступає за графіком.
Окремі заходи йдуть добре, за графіком.
Та я думаю, що в цьому приміщенні забагато людей.
Тоді розділімо їх на дві групи.
Добре.
Це апаратна.
Розділіть людей у другій галереї на дві групи.
Дякую.
Дякую, що знайшли час у щільному графіку.
З радістю.
- Джевоне. - Добридень.
Сер, це мій син.
- Добридень. Пак Джевон. - Господи.
Не дивно, що ви так хвалитеся своїм сином.
Тут дуже гарно. Мої вітання.
Дякую.
- Що далі? - Так, звісно.
- Гаразд. - Бувайте.
- До побачення. - Тату.
Я зайнятий. Мушу йти.
- Так. До зустрічі. - Добре.
Дядьку.
Це моя дівчина.
- Добридень. Со Ріні. - Приємно познайомитися.
Ми хіба не віталися кілька разів перед будівлею?
- Так, ми не раз зустрічалися. - Я хотів офіційно її представити.
Я багато про вас чув. Може, трохи забагато.
Щоразу, коли він про вас говорить, у нього дико блищать очі.
Справді?
Я завжди так на тебе дивлюся.
Після стількох років ви досі кохаєте один одного.
- Радий вас бачити. - Дякую.
До речі, чим ви займаєтеся?
- О, я… - Згадав.
Готуєтеся до аспірантури.
Кенджун уже говорив, та я постійно забуваю.
Професоре Пак.
- Був радий познайомитися. До зустрічі. - Звичайно.
- Пане Цой. - Так, сер?
Поясню пізніше.
ВИСТУП ПРО ПРОСТІР
Гаразд.
Ми мали чимало кризових ситуацій,
але змогли їх подолати
завдяки
завзятості людини, яка дістала всіх, із ким працює.
Завзятості керівника Пака Джевона.
Я не визнаю за ним жодних інших досягнень.
Та його завзятість - єдине, чому я віддаю належне.
Я - Пак Джевон. Той, хто дістає колег. Радий знайомству.
На відміну від людини, яку я дуже люблю, а також поважаю, - нашого директора,
і численних членів керівництва, мені бракує досвіду й мудрості.
Тому у мене єдиний вибір - бути завзятим.
Я вірю у той принцип, що щирість перемагає.
Він стосується як сфери будівництва,
так і формування стосунків із людьми.
Відтак
я не хочу розчарувати тих, хто довірився мені.
Якщо падатимеш, я тебе підтримаю.
Не переживай і зосередься на хвилях.
А я зосереджуся на тобі.
Ино, зайдіть до апаратної.
Добре. Уже йду.
Дякуємо!
- Молодці. - Дякую, тату. Добраніч.
- Закругляйтеся. - Так, дядьку.
- Щасливої дороги. - Бувай.
Молодець. Їдь уже додому.
- А ти? - Залишусь і простежу, як усе закінчать.
Про це подбає виїзна група.
Добре. Можеш підвезти Ино?
Я її привіз. Треба відвезти її додому.
Звісно. Не переймайся.
- Бувай. - Бувай.
- Молодець, Кенджуне. - Ти також.
Даруйте. Ви не бачили пані Лі?
- Я бачила, як вона виходила. - Ясно. Дякую.
Хто це?
Схоже, я перебрав вина.
Чому тут так холодно? Увімкни пічку.
О, уже ввімкнена.
Чому ж мені так холодно?
Народ, ви мене слухаєте?
О, це все через ваш настрій.
У машині атмосфера, як у Сибіру.
Ви посварилися?
Чорт.
Можемо поговорити?
Дякую, що підвіз. Бувайте.
- Бувай. - Бувай.
Схоже, це щось серйозне.
Про що він там говорив?
Ти сказав батькові Джевона, що я готуюся до аспірантури?
Так, я йому це сказав,
бо він питав про тебе.
Чому ти це сказав? Це ж неправда.
Ріні.
Чесно кажучи, коли мене питають, чим моя дівчина заробляє на прожиття,
я не знаю, що відповідати.
Просто кажи, що я працюю погодинно. Що в цьому поганого?
Я не хочу їм цього казати.
Вони надалі про тебе розпитуватимуть.
«Чому досі працює погодинно?
Яка її спеціальність?
Вона вчилась у вузі?»
Ти постійно це вислуховуєш.
Тобі це ще не набридло?
Дістало вже пояснювати.
То й що? Я так живу.
Ненавиджу це робити.
Тому й збрехав.
Не хочу нічого пояснювати тим, хто тебе навіть не знає.
До того ж…
мені не подобається твій нинішній спосіб життя.
- Що ти хочеш сказати? - Ти могла б вступити до аспірантури.
Чи знайти постійну роботу.
Я хочу, щоб у тебе була пристойна робота.
Чому?
Навіщо це мені?
- Ріні. - Кенджуне.
Схоже, що ти мене зовсім не знаєш.
Забудь про інших.
Це ти знаєш мене найменше.
Мені не треба купу речей, а лише те, що мені дійсно потрібно.
Мені не потрібно щось лише тому, що воно є в інших.
Такий спосіб життя мені не підходить.
Я не хочу багато років працювати на одному місці.
Я заробляю менше, але хочу мати більше часу.
Може, у мене й не пристойна робота, та я люблю мінімалізм у житті.
Хіба ти цього не розумієш?
Розумію, просто непокоюся.
Навіщо? У мене все гаразд, Кенджуне.
Я старанно працюю, як і інші,
і люблю себе такою, як зараз.
- Не розумію, чому ти так за мене боїшся. - То в тебе все добре?
- Так, я… - Тебе без попередження звільнили.
Це теж неважливо?
Шукаєш підробіток, щоб зводити кінці з кінцями.
Не знаєш, коли тебе знову звільнять.
У тебе все добре? Та невже? Мені геть недобре, коли я бачу тебе такою.
У мені досі кров закипає від думки, що з тобою так вчинили.
Ріні. Я не прошу тебе знайти високооплачувану роботу.
Я можу заробити.
Ненавиджу, коли тебе зневажають і погано до тебе ставляться.
Крім того, не можна вічно працювати сумісницею.
Гадаєш, ти зможеш працювати на кількох роботах,
як тобі буде за 40? Ріні.
Не можна так далі жити.
Добре, Кенджуне.
Розумію, що ти відчуваєш.
Є одне «але».
Може здаватися, що мій спосіб життя недалекоглядний,
та він мені близький.
Я так живу. Це моє життя.
Я багато працюю й докладаю всіх зусиль, щоб бути щасливою.
Я не кажу, що ти мало працюєш. Але ж інші…
Мені байдуже, що про мене думають усі інші!
Мені серце розривається,
що ти весь час таке про мене думав.
Вважав мене безрозсудною дитиною, що не може про себе подбати.
- Ось що ти про мене думав. - Це неправда.
Я думала, що ти мене зрозумієш.
Думала, що ти мене поважаєш і підтримуєш,
бо це ж Кенджун, а не хтось інший.
Але якщо це не так…
Якщо це неправда,
нащо нам надалі зустрічатися?
Стривай.
Зупинися.
- Годі. - Нам треба розійтися.
Ріні.
Розійдімося.
Ти мене не сприймаєш.
Не сприймаєш моє життя.
- Я ж казав, що це не так! - Ти збрехав дядькові!
Ти ж не знаєш, чому я залишила маму у Британії та приїхала сюди, так?
Я дійсно приїхала, бо після зникнення Ино боялася за неї.
Була й інша причина:
через маму я була там далеко не щасливою.
Вона теж усім казала про мене неправду.
Вона казала їм…
що я її небога, а не донька.
Вона мене не приймала.
Я хочу розійтися.
Більше не зв’язуйся.
Я…
досі не знаю,
що я за людина.
Я не та Юн Сона, яку ти знаєш.
Щойно ти дізнаєшся, яка я насправді, можеш пошкодувати.
Я залишилася боягузкою. Незграбою.
У голові безлад.
Так. Твоя правда.
Ти досі не знаєш, хто ти.
Ти досі сором’язлива.
Так.
Але
більше не вдаватиму міцного горішка.
Зараз я налякана та хвилююся.
Але
я спробую пояснити тобі, що насправді відчуваю.
У голові досі безлад.
Я не та Юн Сона, яку ти знав.
І я ще не найкраща версія Лі Ино.
Мені ще стільки всього треба виправити.
Тебе це ще
не лякає?
Чесно кажучи,
я хотів відправити їй те кольє з листом.
Та подумав, що їй буде краще самій здогадатися.
Я лиш хочу сказати, що…
Ино, є те, чого я тобі не сказав.
Колишня Ино була добра та спокійна,
а Сона, у яку я закохався,
і нинішня Ино, що зараз переді мною…
Усе це ти. Усі вони - це Лі Ино.
Жінка, яку я покохав,
досі в тобі.
Ти досі не вважаєш
це проблемою?
«Поки ти повільно пізнаєш сама себе,
я повільно пізнаватиму тебе нинішню.
І докладу зусиль, щоб щиро тебе кохати».
Ось що воно означало.
Сподіваюся, вона здогадається.
А щодо всього, що ти хочеш виправити…
Не треба нічого усувати.
Може, ми пізнаємо все разом?
Спершу…
Стосунки.
Спершу з’ясуймо, що вони для нас означають.
Гаразд?
Чому ж я так хвилююся? Ми ж не вперше цілуємося.
Я теж хвилююся.
Серце калатає, наче це наш перший поцілунок.
Що таке романтичні стосунки?
Шлях пізнання свого істинного «я».
Нарешті я дізнався, що це таке - щиро кохати.
Я був нещасний і страждав.
Тому зараз це відчуття я більше ціную і плекаю.
Це заскладно для мене.
Двоє зустрічаються,
діляться найпотаємнішими почуттями
й найгіршими митями життя,
а потім прагнуть злитися в єдине ціле.
- Адже так? - Це дивовижно.
Я ненавиділа себе за безголовість, тому втікала й ховалася.
Та я більше не боюся.
У мене досі безлад у голові, та коли він поруч,
я хочу бути сміливішою та взяти бика за роги.
Це несправедливо.
Визнаю, що я був неправий,
та не хочу, щоб усе так скінчилося.
Не думаю, що існують якісь особливі стосунки.
Вони можуть будь-якої миті закінчитися.
Останній лист мого дідуся - наче міст між мною та Ріні.
Ось цей лист.
Розкажу про нього потім.
Через цей лист
мені наш розрив
трохи важче прийняти.
Якщо для розриву є причина,
значить, нам варто розійтися.
У стосунках як на війні.
Почати завжди легко, а от закінчити - ніколи.
Зараз у моїх стосунках щось на кшталт перемир’я.
Ще не кінець.
Сон’єн, не здавайся.
Закінчуй перемир’я і шукай далі. А як втомишся,
прийди і запитай знову: «Тобі подобається Ино?»
Це підстава
для нової зустрічі.
Віднині ми офіційно зустрічаємося.
Чим займемося?
- По-перше… - Так.
- Звертайся до мене на ім’я. - На ім’я? Пані Лі Ино.
Ино.
Лі Ино!
- Тихіше! - Ино!
Гаразд, припиняю.
- Ино. - Що?
Ходімо.
Сніг починається.
Ти ба, сніг падає.
- А Ино любить сніг? - Так, як і дощ.
А що ще вона любить?
- Сонячні дні. - Ясно.
- Гаряче лате. - Добре.
- Котячі лапки. - Ясно.
- Прогулянки в компанії. - Добре.
Запах лілій.
- А також… - Що?
А також
Пака Джевона.
Що?
Що? Юн Сона - це Ино?
Значить, насправді Юн Сона - це моя подруга Ино?
Гей. Чорт. Нісенітниця. Як це можливо?
Жартуєте? Якби це було правда, я б знав.
Знають усі, крім мене? Хто ще знає? Стривайте.
Хвильку. Дайте подзвонити.
Гон не відповідає.
Стривайте. Я наберу Ріні.
Хвилинку.
Так, їй не варто телефонувати.
Вона відповіла. Будьте тихо.
Алло.
Там чоловічий голос.
- Це номер Ріні? - Так.
Хто ви?
І де Ріні?
Переклад субтитрів: Маркіян Плесак