A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
#ROMANTIKUS
#SZABAD SZELLEMŰ
#LÁNYOS RAJONGÁS
#ÖNKÉNTES SZINGLI
#HOSSZÚ TÁVÚ KAPCSOLATBAN
MILYEN A SZERELMED?
MILYEN SZÁMODRA AZ IDEÁLIS KAPCSOLAT?
- Kezdheted te. - Nem, inkább te.
Először is találkoznom kéne valakivel, aki kedvel.
Hogy érted? Inkább olyannal találkozz, akit te kedvelsz!
- Mi? - Mi?
- Kedveljétek egymást! - Kedveljétek egymást!
Fiatalon még nem tudod, milyen csodálatos dolog
olyasvalakivel kapcsolatot kezdeni, akivel kedvelitek egymást.
Lefogadom, ez csakis akkor lehetséges, ha az egész univerzum besegít.
Egy idő után folyton elfelejted.
Hogy az univerzum révén találkozhattunk.
Már nincsenek elvárásaim,
mert mindig látom a párokat veszekedés után az őrsön.
Azt kérdezik, milyen az ideális kapcsolat neked.
- Elárulom: még sosem randiztam. - Mi?
Komolyan?
Egy ilyen jóképű pasi?
Mindegy, hamarosan találok valakit.
Valaki egy nap előttem terem,
mint egy ajándék, keresnem sem kell.
Spontán módon.
Csak azért mondja, mert jóképű.
Tényleg azt hiszed, hogy csak úgy találsz valakit?
- Hozzám beszélsz? - Nem, ez az interjú.
- Lehetünk lazák az interjúban. - Elnézést!
Mi újság? Elkésünk. Siess!
Számít a figyelmesség, és hogy adjunk bele mindent.
A románc nem csak izgalom.
Láttátok ezt?
Az én Kyeong-junom szakértő.
Én mindig mindent beleadtam.
De az most már unalmas.
Én még mindig úgy gondolom, ez a legfontosabb dolog az életben.
Egyedül magányos vagy.
Milyen megnyugtató lenne,
ha lenne valaki veled a világban?
Amikor szakítottam Seon-yeonggal, ezt mondtam neki:
„Amikor hiányzik anyukád, gyere hozzám!”
De most ezt akarom mondani:
„Csavarogj,
és tedd meg, amit akarsz!
Ha megvagy,
randizzunk még egyszer!”
Nem tudja, mit jelent ez.
Nem fogja tudni.
Ahogy akkor régen sem tudta.
Azért csúszott az építkezés, mert át kellett tennem a lépcsőt.
Őszintén szólva aggódtunk a csúszás miatt.
De ez sokkal jobban néz ki, mint előtte.
Azt hittem, cirkuszolni fognak.
De megcsináltad.
Büszke vagyok. Szép munka.
Adtak egy doboz mandarint is.
Minek nézel te engem? Jóságos ég!
Vége van, ugye?
- Ne kergülj meg megint! - Oké. Nem fogok.
Add a kulcsot! Nyitom a csomagtartót.
Manapság nem kell kulcs.
Célozz középre a lábaddal!
Mi? Hogy lehetséges ez?
Még nem próbáltad?
Az én kocsim is tud ilyet?
Persze hogy tud, dinka.
Nézzük meg a kaphjongi sorházakat!
Nem lehet, Eun-óval találkozunk.
Mikor?
Szólhattál volna előre, hogy kettőkor találkozónk lesz.
Te pazaroltad arra az időnket, hogy idejöjjünk,
pedig felajánlották, hogy eljönnek ők.
És Eun-o várhat.
- Barátok vagyunk. - Figyelj!
A több élet- és munkatapasztalatommal adok neked egy tanácsot.
Ez hatalommal való visszaélés.
Miről beszélsz?
Megváratod őt!
- Ez erőfitogtatás! - Hallgass!
Felgyorsítok. Kapaszkodj!
ÉPÍTÉSZET ÉS EMBEREK
Korán jöttem. Ez kétségbeesést mutat.
Fizetnek, nem késhetek.
Legyél bátor és magabiztos!
- Nem vagyok az ostoba régi… - Eun-o.
A régi Eun-o nem volt ostoba.
Sosem voltam ostoba.
A régi éned, az új éned. Mindkettő Eun-o.
Mindegyik Eun-o.
Igaza van.
Régi vagy új, Lee Eun-o vagyok.
Talán hibázok ma, vagy elszúrom a bulit holnap.
De nem baj.
Menni fog.
És végezetül az egész rendezvény este hét körül fog zárulni.
Itt vannak a részletek. Nézzétek meg!
A munkatársaink
jó pontokat adtak a „séta a környéken” ötletedre.
Tudom. Valami hasonlót mondtunk, amikor ezt építettük.
- „Egy hely a szép megöregedéshez.” - Igaz.
Egy gyertyánszilre gondoltam,
amikor építettem.
Tudod, hogy vidéken
mindig van egy hely, ahol a szomszédok lazítanak.
Igen. Mint egy gyertyánszil,
ami mindig ott van, bármikor is látogatsz oda.
„Jó lenne, ha volna egy épület,
ahová elmehetek séta közben.”
Így jött ez a projekt.
Hallottam, ezért lesz a fő esemény olyan, mint egy kötetlen beszélgetős műsor.
De jók leszünk mi ebben?
Őszintén elmondjátok, hogyan építettétek a helyet.
A vendéglátás és a műsor inkább közvetlen lesz, mint puccos.
Ezért lesz tábortűz és édesburgonya-sütés?
Ez egyedi.
Érdekes. Tetszik.
Park úr, egy pillanatra!
Megyek. Folytassátok!
- Oké. - Ja, és Kyeong-jun!
Járj utána, rakhatunk-e ott tábortüzet!
Nem biztos.
- Oké. - Köszi!
Haladj a tervek szerint! Küldd át a költségvetést!
Eun-o!
- Mit gondolsz? - Miről?
Folyton őt bámulod.
- Jóképű? - Miről beszélsz?
Jó, mit tegyünk?
Lássuk csak! Kérdezd meg a városházától,
tudják-e csökkenteni a víznyomást!
Ha nem, be kell szerelni egy nyomáscsökkentő szelepet.
Park úr, egy percre!
- Igen? - Elmegyünk.
- Hová? - Pizzázni Rin-ihez.
Rendben.
- Szia! - Menjünk!
Nézzétek az erkélyt! Valamit kezdenünk kell vele.
Ta-dam!
- Kizárt. - Kizárt.
Ezt tényleg te csináltad?
Az íze még mennyeibb. Lássatok hozzá!
Milyen?
Mennyi a receptverseny fődíja?
- Ötmillió von. - A tiéd.
A duplájába fogadnék.
Ezt kiterveltétek, ugye? Miért vagytok ilyen kedvesek?
Nem. Elfogulatlanul mondom, ez nagyon finom.
A díszítése is tökéletes.
Nagyon jó az esztétikai érzéked.
És mi a neve a pizzának?
Még ki kell találnom.
Ne aggódj! Itt egy marketinges.
És egy író. Dobjak be ötleteket?
Hé, várjatok! Valami eszembe jutott.
Várjunk!
Várjunk! Kapunk valamit cserébe a névért?
Az tuti.
Kaptok valami igazán finomat, ha nyerek.
Jae-wont is meg kéne hívnod.
Eun-o! Ha már együtt dolgoztok,
miért nem mozdulsz rá?
Szemeztetek egymással.
Ezt most miért?
HIDEG KÁVÉ
Ez termékelhelyezés? Muszáj?
Megteszem, amit tudok.
Termékelhelyezés.
Tessék! „Nyomd ki, keverd el vízzel!”
Igazán praktikus.
Jól van. Csak így kinyomom.
Szerintetek miért adta nekem ezt a nyakláncot?
Vagyis… Mit akar ez jelenteni?
Nem is tudom.
Mit jelenthet?
Hű, nagyon frissítő íze van.
Nem volt mellette levél.
Mégis mi a csudáért
volt ez a bőröndömben?
Talán véletlenül hagyta benne.
Ha ez a helyzet,
már vissza kellett volna adnia. Nem gondoljátok?
- Az enyém ez egyáltalán? - Igen, az övé.
Megvettem, amint visszaértem Szöulba,
hogy odaadhassam Seon-ának a pataknál.
Nem találkoztam vele,
de azt megtartottam.
Nem tudtam kidobni.
Általában igen közönyös vagyok, de…
Egek!
Annyira idegesít.
Mi idegesíti? Nem azzal van elfoglalva, hogy önmagát keresi?
Őszintén szólva…
ez a dolog önmaga megtalálásáról…
Egek!
Ha találkozunk, vissza kellene adnom.
Hogy tudnám meggyőzni őt?
Egyszerűen…
Mindent megtettem.
Még egy árva üzenet sem volt,
így gőzöm sincs, mi ez.
Számít egyáltalán?
Ha nem hagytam üzenetet, nem az ő dolga értelmezni?
Hívjam fel?
Ne! Nem fogom felvenni, ha hív. Soha.
Ezt nézzétek! Egek!
SZÉP KIS IDIÓTA
Nem. Nem veszem fel.
A hívott szám jelenleg nem elérhető.
- Kérem, hívja… - Hogy?
Mit tegyek?
Hát nem egyértelmű? Kövesse a szívét!
Mégis miért kérdezi?
Mi ez?
Kyeong-jun elképesztő.
Ez az épület az ö munkája. Hát nem csodás?
Tényleg csodás.
A barátom építette ezt az épületet, és most megnyitó ünnepséget tart.
Könyves kávézó is van.
Nem lenne tökéletes, ha ott árulnád az új regényedet?
És te? Ott a helyed.
Nekem?
Törzsvendég leszek.
Csodálatos. Menjünk!
Várj! Alkalmaznak majd részmunkaidősöket?
Klassz lenne itt dolgozni.
Hogy boldogulnál négy részmunkaidős állással?
Miért ne?
- Eun-o, az adóvevőd. - Köszönöm!
Áttennéd kintre a fotósarkot?
Fontos az épület és a természet összhangja,
ezt egy képen kell megmutatni.
- Jó. - Köszi!
- Megnéznéd előbb a videókat fent? - Igen.
Eun-o!
Megnézem odafent az élményzónát.
- Később vegyétek fel az adóvevőiteket! - Jó.
Profinak tűnik.
A mosolyod oly ragyogó volt
Mint a fotón, mit bámultam számtalanszor
Mit tegyek a szívemmel?
Mit tegyek a szerelmemmel?
Az éjjeled
A csillagod
Gyönyörű volt minden pillanat Mit szerelmemmel töltöttem meg
Jól nézel ki ma.
Most sok dolgom van, majd találkozunk.
Jó.
Mit bámulsz?
Ellenőrizd odalent az étel- és italkészletet!
Rendben.
- Van valami? - Semmi.
Az akusztikus zenekar épp most játszik, pont ahogy terveztük.
A különálló események is terv szerint zajlanak.
Habár ebben a teremben túl sokan vannak.
Akkor osszuk őket két csoportra!
Jó.
Itt a megfigyelőszoba.
Kérlek, osszátok két csoportra a Kettes Galériában lévőket!
Köszönöm!
Köszönöm, hogy sűrű programja ellenére eljött.
Örömömre szolgál.
- Jae-won! - Jó napot!
Uram, ő itt a fiam.
- Üdvözlöm, Park Jae-won vagyok. - Jó ég!
Nem csoda, hogy dicsekszik a fiával.
Csodálatos ez a hely. Gratulálok!
Köszönöm!
- Jól van. - Igen.
- Jó. - Viszlát!
- Apa!
Sok a dolgom, mennem kell.
- Jó. Szia! - Szia!
Bácsikám!
Ő a barátnőm.
- Üdvözlöm, Suh Rin-i vagyok. - Örvendek!
Nem futottunk össze párszor a cégem előtt?
De, párszor már találkoztunk.
Be akartam mutatni hivatalosan.
Sokat hallottam rólad. Talán túl sokat is.
Akárhányszor rólad beszél, a szeme őrülten ragyog.
Tényleg?
Mindig így nézek rád.
Annyi év után még mindig dúl a szerelem köztetek.
- Jó ezt látni. - Köszönjük!
Egyébként mivel foglalkozol?
- Ó, én… - Igaz is.
Mesterképzésre készülsz.
Kyeong-jun már mondta, de mindig elfelejtem.
Park professzor!
Örvendtem! Majd találkozunk.
Hogyne.
- Choi úr! - Igen, uram?
Később beszéljünk!
BESZÉLJÜNK A TÉRRŐL
Rendben.
Számtalan válsággal szembesültünk.
De sikerült legyőznünk őket,
köszönhetően
e férfi kitartásának, aki minden kollégáját abajgatta.
A csoportvezető, Park Jae-won kitartásának.
Semmi mást nem ismerek el, ha róla van szó,
de a kitartását, azt igen.
Üdv, Park Jae-won vagyok, a kollégáit abajgató.
Nagyon örvendek!
Az általam annyira szeretett
és majdnem annyira tisztelt elnökünkhöz,
és megannyi vezetőmhöz képest kevés a tapasztalatom és a bölcsességem.
Így nincs más lehetőségem,
mint kitartónak lenni.
Hiszek a mondásban: „Az őszinteség győzedelmeskedik.”
Ez alkalmazható mind az építkezésre,
mind pedig az emberi kapcsolatépítésre.
Ennélfogva
nem akarom cserben hagyni azokat, akik bíznak bennem.
Megfoglak, ha leesel.
Szóval ne félj, koncentrálj a hullámokra!
Én majd koncentrálok rád.
Eun-o, kérlek, gyere a megfigyelőszobába!
Rendben, indulok.
Köszönjük!
- Szép munka. - Kösz, apa! Jó éjt!
- Pakoljatok el jól! - Igenis.
- Vigyázz magadra! - Sziasztok!
Szép munka. Menj haza!
- És te? - Maradok, és nézem, ahogy elpakolnak.
Azt majd a személyzet elintézi.
Tényleg, haza tudnád vinni Eun-ót?
Én hoztam, és kell valaki, aki elviszi.
Persze, ne aggódj!
- Szia! - Szia!
- Jó voltál, Kyeong-jun! - Te is.
Tudod, hol van Lee kisasszony?
- Láttam őt kimenni. - Rendben, köszönöm!
Ki az?
Szerintem túl sok bort ittam.
Miért van itt ilyen hideg? Hé, kapcsold be a fűtést!
Ó, már be van.
Miért fázok annyira?
Figyeltek ti rám?
Aha, a köztetek lévő fagyos hangulat az oka.
Ami olyan fagyos, mint Szibéria.
Veszekedtetek?
Francba!
Beszélhetnénk?
Kösz, hogy elhoztatok! Sziasztok!
- Szia! - Szia!
Ez komolynak tűnik.
Hogy értette a bácsikád?
Azt mondtad Jae-won apjának, hogy mesterképzésre készülök?
Ezt mondtam neki,
ha rólad kérdezett.
És miért?
Ez nem igaz.
Rin-i!
Hogy őszinte legyek, amikor azt kérdezik, mivel foglalkozik a barátnőm,
nem tudom, mit válaszoljak.
Csak mondd, hogy részmunkaidős vagyok!
Mi a baj ezzel?
Nem akarom ezt mondani.
Folyton rólad kérdeznek.
„Miért részmunkaidős még mindig?
Mi volt a szakiránya?
Járt főiskolára?”
Folyton ezt hallani.
Neked nincs eleged ebből?
Idegesítő magyarázkodni.
És akkor mi van? Én így élek.
De utálok magyarázkodni.
Ezért hazudtam.
Nem akarok magyarázkodni azoknak, akik nem is ismernek téged.
És…
a mostani életmódod sem tetszik.
Hogy érted?
Szerintem mesterképzésre kéne menned,
vagy állandó munkát keresned.
Szeretném, ha rendes állásod lenne.
Miért?
Miért kéne?
- Rin-i! - Kyeong-jun!
Olyan, mintha semmit sem tudnál rólam.
Felejtsd el a többi embert!
Te vagy, aki alig tud rólam valamit.
Nem akarok sok mindent, csak azt, ami tényleg kell.
Nincs szükségem valamire, csak mert mindenkinek van.
És az a fajta életmód nem illik hozzám.
Ezért nem akarok sok évig egy munkánál leragadni.
Kevesebbet keresek, de a szabadidőt többre értékelem.
És talán nincs rendes munkám,
de élvezem a minimális életmódot.
Nem érted, mire gondolok?
De, csak aggódom.
Miért aggódnál? Jól vagyok, Kyeong-jun.
Másokhoz hasonlóan keményen dolgozom,
és szeretem a mostani énemet.
Nem értem, miért aggódsz értem annyira.
Akkor jól vagy?
- Igen, én… - Hirtelen kirúgtak.
Hogyhogy ez nem zavar?
Majd sietve találsz egy új munkát, hogy megélj.
Sosem tudod, mikor rúgnak ki ismét.
És mégis jól vagy? Hogy lehet ez?
Én nem vagyok jól, hogy így látlak.
Még mindig nem látok a dühtől, amiért úgy bántak veled.
Rin-i, nem azt kérem, hogy egy jól fizető állást szerezz.
Meg tudom keresni a pénzt.
Csak utálom, hogy az emberek lenéznek
és rosszul bánnak veled.
Ráadásul nem dolgozhatsz örökké részmunkaidősként.
Szerinted elbírsz több részmunkaidős melóval
40 felett is?
Rin-i!
Nem élhetsz így.
Jó, Kyeong-jun.
Megértem, ahogy érzel.
De van egy dolog.
Talán úgy gondolod, az életmódomban nincs jövőkép,
de én hű vagyok ehhez.
Én így élek. Ez az életem.
Keményen dolgozom, és minden tőlem telhetőt megteszek, hogy boldog legyek.
Nem azt mondom, hogy nem dolgozol keményen, de a világ…
Nem számít, mit gondol rólam a világ!
Attól törik össze a szívem,
amit egész idő alatt rólam gondoltál.
Felelőtlen gyereknek néztél, aki nem tud gondoskodni magáról.
Ezt gondoltad rólam.
Ez nem igaz.
Azt hittem, te megértesz engem.
Azt hittem, tisztelsz és támogatsz,
mert te Kyeong-jun vagy, nem csak úgy valaki.
De ha mégsem így van…
Ha ez nem igaz,
akkor miért járjunk tovább?
Hé!
Itt hagyd abba!
- Elég volt! - Szakítsunk!
Rin-i!
Szakítsunk!
Letagadsz engem.
Letagadod az egész életem.
- Mondtam, hogy nem így van. - Hazudtál a bácsikádnak.
Nem tudod, miért hagytam anyát Nagy-Britanniában, és jöttem ide, ugye?
Igaz, hogy azért jöttem, mert aggódtam Eun-óért, miután eltűnt.
De azért is,
mert anya miatt egyáltalán nem voltam boldog ott.
Ő is mindenkinek hazudott rólam.
Azt mondta…
hogy az unokahúga vagyok, nem a lánya.
Folyton letagadott.
Szakítani akarok.
Ne keress többé!
Én…
továbbra sem tudom,
milyen ember vagyok.
Nem az általad ismert Seon-a.
Ha egyszer rájössz, ki vagyok valójában, talán bánni fogod.
Még mindig gyáva vagyok. És esetlen.
Egy csődtömeg.
Igen, igazad van.
Még mindig nem tudod, ki vagy.
És félénk vagy.
Az vagyok.
De nem fogom
többé tettetni, hogy erős vagyok.
Most félek és ideges vagyok.
De…
megpróbálom elmondani, hogyan is érzek valójában.
Még mindig csődtömeg vagyok.
Nem az általad ismert Yoon Seon-a.
És még nem vagyok Lee Eun-o legjobb kiadása.
Számtalan dolog van, amit még helyre kell hoznom.
Továbbra is…
elfogadod ezt?
Őszinte leszek.
Gondoltam, hogy levelet is küldök a nyaklánccal.
De úgy véltem, jobb lesz, ha ő értelmezi az ajándékot.
Ezzel arra akarok kilyukadni…
Eun-o, van valami, amit nem mondtam el neked.
A régi, kedves és nyugodt Eun-o,
Seon-a, akibe beleszerettem,
és a mostani Eun-o, aki megjelent előttem…
ők mind te vagy. Mindegyikük Lee Eun-o.
A nő, akit szerettem,
még benned van.
Továbbra is…
elfogadod ezt?
„Ahogy lassan felfedezed saját magadat,
lassan megismerem én is a mostani éned.
Nagyon igyekszem rendesen szeretni.”
Így értettem.
Remélem, erre rájön ő is.
Ami a helyrehozandó dolgokat illeti…
Az eltávolításuk helyett
ismerjük meg együtt őket!
Először…
Randizás.
Derítsük ki először, mit is jelent ez!
Jó?
Miért vagyok ideges? Ez nem is az első csókunk.
Én is az vagyok.
Zakatol a szívem, mintha először csókolóznánk.
Mit gondolsz, mi a románc?
Út az igazi énünk megtalálásához.
Végre megtanultam, milyen érzés
igazán szeretni valakit.
Keserves volt, és fájdalmas.
Épp ezért értékesebb és becsesebb.
Ez számomra túl nehéz.
Két ember találkozik,
megosztják legmélyebb érzéseiket,
legrosszabb pillanataikat,
és küzdenek, hogy eggyé váljanak.
- Nem ez lenne az? - Csodás dolog.
Utáltam az ostoba énem, ezért folyton elfutottam és elrejtőztem.
De már nem félek.
Még mindig egy csődtömeg vagyok, de ha ő mellettem van,
bátrabb akarok lenni, és kezembe venni az irányítást.
Ez igazságtalan.
Elismerem, hogy hibáztam,
de nem akarom, hogy így legyen vége.
Szerintem nem léteznek különleges kapcsolatok.
Bármelyik pillanatban véget érhetnek.
Nagyapám utolsó levele olyan, mint egy híd Rin-i és köztem.
Erről van szó.
Legközelebb mesélek róla.
Amúgy e miatt a levél miatt
a szakításunkat…
kicsit nehezebb elfogadni.
Ha létezik ok a szakításra,
akkor azt hiszem, szakítanom kell.
Egy kapcsolat olyan, mint egy háború.
Könnyű elkezdeni, de sosem könnyű befejezni.
Egyelőre a kapcsolatom olyan, mint egy tűzszünet.
Még nincs vége.
Seon-yeong, nehogy feladd!
Hagyd a tűzszünetet, keress tovább!
És amikor kimerültél,
hát kérdezd meg újra:
„Kedveled Eun-ót?”
Egy kifogás,
hogy újra találkozzunk.
Mától hivatalosan egy pár vagyunk.
Mit csináljunk?
- Először… - Igen.
…szólíts a nevemen!
A neveden? Lee Eun-o kisasszony!
Eun-o!
Lee Eun-o!
- Csend! - Eun-o!
Oké, abbahagyom.
- Eun-o! - Tessék?
Menjünk!
Nézd, havazik!
Hű, esik a hó!
- Eun-o szereti a havat? - Igen, úgy, mint az esőt.
Mi mást szeret még?
- A napsütéses napokat. - Jó.
- A forró lattét. - Oké.
- A macskák mancsát. - Értem.
- Sétálni valakivel. - Aha.
Az orgonaillatot.
- És… - És?
És
Park Jae-wont.
Mi van?
Seon-a hogy lehet Eun-o?
Szóval Yoon Seon-a igazából a barátom, Eun-o?
Hé, a francba is! Ez badarság. Hogy lehetséges ez?
Szórakoztok velem? Tudtam volna, ha így van.
Mindenki más tudja? Ki tudja még?
Várjatok!
Ácsi! Telefonálok egyet.
Geon nem veszi fel.
Egy pillanat, felhívom Rin-it.
Várjatok!
Ja, igaz, őt nem kéne felhívnom.
Felvette. Maradjatok csendben!
Halló?
Egy férfihangot hallok.
- Ez Rin-i száma? - Igen, az.
Ki maga?
Hol van Rin-i?
A feliratot fordította: Makatura Judit