PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
#ROMANTIK
#VOLNOMYŠLENKÁŘKA
#VÁŽNĚ ŠIK
#DOBROVOLNĚ SINGLE
#V DLOUHODOBÉM VZTAHU
A CO VAŠE LÁSKA?
JAKÝ BY PODLE VÁS BYL IDEÁLNÍ VZTAH?
- Můžeš začít. - Ne, začni ty.
Nejdřív musím poznat někoho, komu se budu líbit.
Co to říkáš? Musíš poznat někoho, kdo se bude líbit tobě.
- Cože? - Cože?
- Musí to být vzájemné! - Musí to být vzájemné!
V tomto věku ještě nevíte, jaký je zázrak
začít chodit s někým, kdo vás má rád.
Myslím, že to vyjde, jen když při vás stojí celý vesmír.
Občas zapomínáme…
…že jsme se poznali díky pomoci celého vesmíru.
Už nemám žádá očekávání,
protože na policii pořád vídám rozhádané páry.
Ptají se tě, jaký je ideální vztah.
- Ještě jsem s nikým nechodil. - Cože?
Fakt ne?
S tak hezkou tváří?
Ale brzy to přijde.
Někdo si mě jednou najde,
já se o to nebudu muset starat.
Bude to spontánní.
To říká jen proto, že je fešák.
Fakt si myslíš, že někoho poznáš, aniž by ses snažil?
- To mluvíš na mě? - Ne, na kameru.
- Můžeme mluvit neformálně. - Omluvte nás.
Čau, máme zpoždění. Rychle.
Podle mě je taky důležité mít ohled a snažit se.
Vztah není jen vášeň.
Vidíte?
Můj Kjong-džun je odborník.
Do každého vztahu jsem dala vše.
Ale teď se nudím.
Řekla bych, že to je v životě ta nedůležitější věc.
Samotnému je člověku smutno.
Nebylo by hezké mít
v tom velkém světě někoho po boku?
Když jsem se rozešel se Son-jong, řekl jsem jí:
„Když ti bude smutno po mámě, přijď.“
Ale teď jí chci říct toto:
„Vydej se kamkoli
a dělej, co se ti zachce.
Až skončíš,
zkusíme to znovu.“
Neví, co to znamená.
Nepochopí to.
Tak jako to nechápala tehdy.
Stavba se zpozdila, protože jsem měnil umístění schodů.
Upřímně řečeno jsme měli z toho zpoždění obavy.
Ale takhle je to mnohem lepší.
Bál jsem se, že budou nadávat.
Ale zvládls to.
Jsem na tebe pyšný, Če-wone.
A dali nám krabici mandarinek.
Za koho mě máš, prosím tě? Bože můj.
Už jsi v pohodě, že?
- Nezačni zase blbnout. - Nezačnu, neboj.
Dej mi klíče, otevřu kufr.
Dneska klíče nepotřebuješ.
Hezky doprostřed a použij nohu.
Co? Jak je to možné?
Ty to neznáš?
To umí i moje auto?
No jasně, ty troubo.
Když už jsme tu, zajdeme na radnici.
To nejde. Máme jednání s Un-o.
V kolik?
Jestli máme ve dvě jednání, proč jsi mi to neřekl předem?
To ty marníš čas cestou sem,
přestože nám nabídli, že přijedou.
A ona počká.
- Je to kamarádka. - Kjong-džune.
Jako starší a zkušenější ti dám jednu radu.
To, co děláš, je zneužití moci.
Co to říkáš?
Necháváš ji čekat!
- To je zneužití moci! - Už dost!
Přidám. Drž se.
ARCHITEKTURA A LIDÉ
Jsem tu brzy. Pomyslí si, že jsem zoufalá.
Ale musím chodit včas.
Odvahu. Sebevědomí.
- Už nejsem ta hloupá… - Un-o.
Ta stará Un-o nebyla hloupá.
Nikdy jsem nebyla hloupá.
Takovou, jakou jsi byla, i takovou, jakou jsi teď. Mám ráda Un-o.
Všechny její verze.
Má pravdu.
Stará či nová, pořád jsem I Un-o.
Možná dnes udělám chybu nebo zpackám zítřejší akci.
Ale to nevadí.
Zvládnu to.
Celá slavnost bude zakončena kolem sedmé hodiny.
Projděte si podrobnosti.
Našem zaměstnancům
se moc líbila tvá myšlenka „procházky po okolí“.
O něčem podobném jsme mluvili, když jsme to stavěli.
- „Místo, kde se hezky stárne.“ - Máš pravdu.
Během stavby jsem přišel na myšlenku
velkého stromu.
Na venkově bývá
takové místo, kde se sousedi scházejí.
Ano, u vzrostlého stromu,
který tam stojí v každé době.
„Bylo by fajn mít tu budovu,
kam by se dalo zajít během procházky.“
Tak mě napadlo tohle řešení.
Hlavní program má být právě proto neformální přednáška.
Ale zvládneme to my dva?
Prostě upřímně popíšete, jak jste tu budovu stavěli.
Neformální bude i občerstvení a umělci.
Proto chystáš táborák a pečené brambory?
Unikátní.
Zajímavé. Líbí se mi to.
Pane Paku, na minutku.
Už jdu. Pokračujte.
- Fajn. - Jo, Kjong-džune.
Zjisti, jestli tam můžeme udělat táborák.
Možná to zamítnou.
- Fajn. - Díky.
Postupuj podle plánu. A zašli nám podrobný rozpočet.
Un-o.
- Co myslíš? - O čem?
Pořád na něj koukáš.
- Líbí se ti? - Co to říkáš?
Fajn, tak co dál?
Uvidíme. Zavolejte na radnici,
jestli můžou snížit tlak.
Pokud ne, budeme muset instalovat redukční ventil.
Pane Paku. Minutku.
- Copak? - Na chvilku zmizíme.
- Kam? - Na pizzu k Rin-i.
Jasně.
- Tak zatím. - Jdeme.
Co ten balkón? S tím musíme něco udělat.
Tadá!
- No ne. - No ne.
Tos vážně dělala sama?
A chutná to ještě lépe. Dejte si.
Jaká je?
Co je první cena na soutěži receptů?
- Pět milionů. - Vyhrálas.
Vsadím dvojnásobek.
Domluvili jste se na mě? Proč jste tak milí?
Ne, vážně je to vynikající.
A vypadá to skvěle.
Máš estetické cítění.
Jak se ta pizza jmenuje?
To ještě musím vymyslet.
Žádný strach, máš tu marketérku.
A spisovatele. Mám něco vymyslet?
Hej, moment. Právě mě něco napadlo.
Počkat.
Když vymyslíme jméno, dostaneme něco?
To si piš.
Když vyhraju, pozvu vás na skvělé jídlo.
Měli jste vzít i Če-wona.
Hej, Un-o. Když s ním pracuješ,
co kdybys o něj projevila zájem?
Celou dobu jste ze sebe nespustili oči.
Co je?
LEDOVÁ KÁVA
Product placement? Co mám dělat?
Budu se snažit.
Product placement.
„Vymáčknout a smíchat s vodou“?
To je snadné.
Fajn. Jen takhle vymáčknout.
Proč mi dal ten řetízek?
Co… Co to má znamenat?
Nevím.
Co to může znamenat?
No ne, chutná jako čerstvá.
Nebyl u toho ani dopis.
Co jenom dělal
u mě v kufru?
Možná ho tam nechal omylem.
Jestli je to tak,
měla mi ho už vrátit. Není to tak?
- Je vůbec pro mě? - Ano, je její.
Koupil jsem ho, když jsem se vrátil do Soulu.
Chtěl jsem jí ho dát v Čchongječchonu.
Nepotkali jsme se,
ale nechal jsem si ho.
Nemohl jsem ho vyhodit.
Normálně věci moc neřeším, ale…
Bože.
Hrozně mě to trápí.
Co ji trápí? Copak nemá dost práce s hledáním sama sebe?
Upřímně řečeno,
ty řeči o hledání sama sebe…
Bože.
Až ho uvidím, musím mu ho vrátit.
Jak ji můžu přesvědčit?
Vždyť…
jsem zkusil všechno.
Nebyl tam ani žádný vzkaz.
Jak mám vědět, co to znamená?
Není to jedno?
Když jsem nic nenapsal, má si udělat závěr sama.
Mám mu zavolat?
Ne, telefon jí nezvednu. Ani náhodou.
Podívejme se. Bože.
HEZKÁ BLBKA
Ne, nevezmu to.
Volané číslo je nedostupné.
- Prosím zavolejte… - Cože?
Co mám dělat?
Není to jasné? Má poslouchat své srdce.
Proč se vůbec ptá?
Co je to?
Kjong-džun je úžasný.
Ta budova je jeho práce. Není úžasný?
Vážně je úžasný.
Mám kamaráda, co postavil tuhle budovu a pořádá kolaudaci.
Bude tam i literární kavárna.
Nebylo by skvělé, kdyby tam prodávali tvou novou knížku?
A co ty?
Já?
Budu pravidelný zákazník.
To je super. Jdeme.
Počkej. Nebudou chtít brigádníky?
Bylo by super tady pracovat.
Jak zvládneš čtyři brigády?
A proč ne?
- Un-o, tady máte vysílačku. - Aha, děkuji.
Můžeme přesunout fotografování ven?
Je důležité mít budovu a okolí v harmonii,
zkuste to zachytit v jednom záběru.
- Fajn. - Díky.
- Zajdete nahoru na videa? - Jasně.
Un-o.
Jdu nahoru zkontrolovat zážitkovou zónu.
- Pak si vyzvedni vysílačku. - Fajn.
Vypadá jako profesionálka.
Ten tvůj krásný úsměv,
co jsem tolikrát sledoval na fotce…
Co mám dělat se svým srdcem?
Co mám dělat se svou láskou?
Tu noc
tvá hvězda zářila
a já snil a miloval tě…
Sluší ti to.
Mám práci, ale pak za vámi přijdu.
Dobře.
Na co se díváš?
Pak zkontrolujte občerstvení v suterénu.
Jistě.
- Nějaké problémy? - Ne.
Akustická kapela hraje podle plánu.
A doprovodné akce taky jedou podle plánu.
Ale myslím, že tady je moc lidí.
Tak je rozdělte na dvě skupiny.
Dobře.
Tady monitoring.
Rozdělte prosím lidi na druhé galerii do dvou skupin.
Děkuji.
Díky, že jste si udělal čas.
Je mi potěšením.
- Če-wone. - Ahoj.
Pane, to je můj syn.
- Dobrý den, Pak Če-won. - No ne.
Už chápu, proč se jím tak chlubíte.
Je to tu moc hezké. Gratuluji.
Děkuji.
- Tak dobrá. - Jistě.
- Prima. - Na shledanou.
- Tati.
Mám fofr, musím utíkat.
- Tak zatím. - Fajn.
Strýčku.
To je má přítelkyně.
- Dobrý den, Su Rin-i. - Rád vás poznávám.
Ale neviděli jsme se už před firmou?
Ano, párkrát jsme se potkali.
Chci ti ji oficiálně představit.
Hodně jsem o vás slyšel. Možná až moc.
Pokaždé, když o vás mluví, lesknou se mu oči jako bláznovi.
Vážně?
Takhle na tebe pořád zírám.
I po těch letech se máte pořád moc rádi.
- To je hezké. - Děkujeme.
A čím se vlastně živíte?
- No, já… - Už vím.
Chystáte se studovat.
Kjong-džun mi to říkal, ale pořád zapomínám.
Profesore Paku.
Rád jsem vás poznal. Na shledanou.
Jistě.
- Pane Čchoi. - Ano, pane?
Pak to probereme.
PŘEDNÁŠKA O PROSTORU
Takže…
Zažili jsme několik krizí.
Ale všechny jsme je překonali
díky
neústupnosti muže, který trápil všechny zaměstnance.
Neústupnosti team leadera Paka Če-wona.
Odmítám mu přiznat cokoli jiného,
ale neústupný opravdu je.
Já jsem Pak Če-won, co trápí zaměstnance.
Rád vás poznávám.
Ve srovnání s tím, koho mám nejraději
a skoro nejvíc si ho vážím, naším prezidentem,
stejně jako s mými nadřízenými, mi chybí zkušenosti a moudrost.
Proto mi nezbývá
než být neústupný.
Věřím, že „s upřímností nejdál dojdeš“.
To se týká jak budování staveb,
tak budování vztahů s lidmi.
A proto
bych nechtěl zklamat ty, kteří mi dali důvěru.
Když spadneš, chytnu tě.
Neboj se a dávej pozor na vlny.
Já dám pozor na tebe.
Un-o, přijďte prosím do monitoringu.
Ano, už jdu.
Díky!
- Dobrá práce. - Díky, dobrou noc.
- Dobře to zakončete. - Ano.
- Dobře dojeď. - Ahoj.
Dobrá práce. Běž domů.
- A co ty? - Dohlídnu na uzavření.
O to se postarají zaměstnanci.
Hele, hodil bys Un-o domů?
Vzal jsem ji sem, potřebuje odvézt.
Jasně, neboj.
- Ahoj. - Ahoj.
- Dobrá práce, Kjong-džune. - Ty taky.
Pardon. Nevíte, kde je slečna Iová?
- Viděla jsem ji jít ven. - Aha, díky.
Kdo je to?
Asi jsem vypil moc vína.
Proč je tu taková zima? Zapni topení.
Je zapnuté.
Tak proč je mi zima?
Posloucháte mě?
Ta zima je tu kvůli vaší náladě.
Je tu zima jak na Sibiři.
Vy jste se pohádali?
Sakra.
Můžeme si promluvit?
Díky za svezení. Čau.
- Ahoj. - Ahoj.
To bude vážný.
Jak to myslel?
Tys řekl Če-wonovu otci, že se chystám studovat?
Ano, řekl jsem mu to,
když se na tebe ptal.
Ale proč?
Není to pravda.
Rin-i.
Když se mě lidi ptají, čím se živí moje přítelkyně,
tak nevím, co odpovědět.
Prostě jim řekni, že mám brigádu.
Co je na tom špatného?
To jim říkat nechci.
Vyptávali by se.
„Proč má pořád jen brigády?
Co studovala?
A studovala vůbec?“
Vždyť to slyšíš pořád.
Tobě to nevadí?
Je otravné to vysvětlovat.
Ale co? Tak prostě žiju.
Ale mě to štve.
Proto jsem lhal.
Nebaví mě vysvětlovat to všem, kteří tě neznají.
A taky…
se mi nelíbí, jak žiješ.
Jak to myslíš?
Myslím, že bys měla studovat
nebo si najít stálou práci.
Chtěl bych, abys měla dobrou práci.
Proč?
Proč bych to dělala?
- Rin-i. - Kjong-džune.
Mám pocit, jako bys mě vůbec neznal.
Zapomeň na ostatní.
To ty o mně nic nevíš.
Já chci mít jen to, co skutečně potřebuju, ne hromady věcí.
Nepotřebuju mít něco jen proto, že to mají ostatní.
Takový život bych nechtěla.
A proto nechci zůstat v jedné práci několik let.
Vydělám méně, ale cením si volného času.
A nemám sice skutečnou práci,
ale baví mě žít s málem.
Copak to nechápeš?
Chápu. Jen mám strach.
Z čeho? Jsem v pohodě, Kjong-džune.
Pracuju poctivě jako každý jiný
a jsem se sebou spokojená.
Nechápu, proč máš o mě strach.
Říkáš v pohodě?
- Ano… - Na hodinu tě vyhodili.
Jak můžeš být v pohodě?
Rychle jsi sháněla další práci, abys vyšla.
Nikdy nevíš, kdy tě zase vyhodí.
A přesto jsi v pohodě? Jak to?
Já v pohodě nejsem, když tě vidím.
Když si vzpomenu, jak s tebou zacházeli, vaří se ve mně krev.
Rin-i, nežádám, abys měla dobře placenou práci.
Já peníze vydělám.
Ale nechci, aby se lidi na tebe dívali spatra
a chovali se k tobě hnusně.
A navíc nemůžeš brigádničit navždy.
Myslíš, že můžeš mít několik brigád,
až ti bude přes 40?
Rin-i.
Takhle nemůžeš dál žít.
Dobře, Kjong-džune.
Chápu, jak ti je.
Ale jedno ti řeknu.
Možná si myslíš, že nemám žádnou vizi,
ale já chci žít takhle.
Takhle žiju, toto je můj život.
Pracuju a dělám vše proto, abych byla šťastná.
Netvrdím, že nepracuješ. Ale ve světě…
Ať si celý svět myslí, co chce!
Mně láme srdce to,
že si to myslíš celou dobu ty.
Máš mě za lehkomyslné dítě, co se o sebe neumí postarat.
To si o mně celou dobu myslíš.
To není pravda.
Myslela jsem, že mi rozumíš.
Myslela jsem, že mě uznáváš a podporuješ,
protože ty nejsi jen tak někdo, ty jsi Kjong-džun.
Ale jestli to tak není…
Jestli to není pravda,
proč bychom měli být nadále spolu?
Hej.
Přestaň.
- To stačí. - Rozejdeme se.
Rin-i.
Rozejdeme se.
Ty mě odmítáš.
Odmítáš celý můj život.
- Řekl jsem, že to tak není! - Lhal jsi svému strýci!
Víš vůbec, proč jsem se vrátila od mámy z Británie?
Je pravda, že jsem měla strach o Un-o, když zmizela.
Ale odjela jsem i proto,
že jsem byla z mámy nešťastná.
Taky o mně všem kolem sebe lhala.
Řekla jim…
že jsem její neteř, ne její dcera.
Odmítala mě.
Chci se rozejít.
Už mě nekontaktuj.
Já…
pořád nevím,
jaká jsem.
Nejsem Jon Son-a, kterou znáš.
Až zjistíš, jaká skutečně jsem, můžeš toho litovat.
Jsem pořád zbabělá a nešikovná.
Jsem ztracená.
Ano, máš pravdu.
Pořád nevíš, kdo jsi.
A jsi nesmělá.
To jsem.
Ale
už nebudu předstírat, že jsem drsná.
Zrovna teď se bojím a jsem nervózní.
Ale
zkusím ti říct, jak se skutečně cítím.
Pořád jsem ztracená.
Nejsem Jon Son-a, kterou znáš.
A nejsem ani nejlepší verze I Un-o.
Musím na sobě napravit spoustu věcí.
Určitě
ti to nevadí?
Upřímně řečeno
jsem původně chtěl s tím řetízkem poslat dopis.
Ale pak jsem si řekl, ať si udělá závěr, jaký chce.
Myslím tím, že…
Un-o, jednu věc jsem ti neřekl.
Ta hodná a klidná Un-o,
Son-a, do níž jsem se zamiloval,
i současná Un-o, která se tu objevila…
to všechno jsi ty. Všechny verze I Un-o.
Tu ženu, kterou miluji,
máš pořád v sobě.
Určitě
ti to nevadí?
„Jak se začneš poznávat,
pomalu poznám i já tebe.
Udělám vše pro to, abych tě miloval.“
To jsem měl na mysli.
Snad jí to dojde.
Stejně jako věci, které chceš spravit…
Než se jich zbavovat,
nezkusíme je společně poznat?
První…
rande.
Zjistíme, co vlastně znamená poprvé.
Co říkáš?
Proč jsem tak nervózní? Vždyť to není náš první polibek.
Já taky.
Srdce mi divoce buší, jako by to bylo poprvé.
Co je podle vás milostný vztah?
Cesta k sobě sama.
Konečně chápu, jaké to je,
někoho skutečně milovat.
Bývalo to utrápené a bolestivé.
Proto si teď vztahu víc vážím a pečuji o něj.
Pro mě je to těžké.
Když se dva potkají
a odhalí si to nejniternější
a to nejhorší,
je těžké být spolu.
- Není to tak? - Je to fascinující.
Neměla jsem se ráda, tak jsem utíkala a schovávala se.
Ale už se nebojím.
Pořád jsem ztracená, ale když je se mnou on,
chci být statečnější a postavit se věcem čelem.
Není to fér.
Uznávám, že jsem se mýlil,
ale nechci to takhle skončit.
Myslím, že nejsou žádné jedinečné vztahy.
Všechno může jednoho dne skončit.
Poslední dopis od mého dědečka je jako most mezi mnou a Rin-i.
Je to tenhle.
Řeknu vám to příště.
No, kvůli tomuto dopisu
je pro mě ten rozchod…
těžko přijatelný.
Pokud je důvod k rozchodu,
měla bych to udělat.
Vztah je jako válka.
Je snadné ho začít, ale těžké ho ukončit.
Můj současný vztah bych nazvala příměřím.
Ještě neskončil.
Son-jong, nevzdávej se.
Ukonči příměří a začni hledat.
Až budeš unavená,
přijď se mě zase zeptat:
„Máš rád Un-o, že?“
Alespoň…
se opět uvidíme.
Ode dneška jsme oficiálně pár.
Co podnikneme?
- Nejdřív… - Ano.
Nejdřív mi řekni jménem.
Jménem? Slečno I Un-o.
Un-o.
I Un-o!
- Tiše! - Un-o!
Fajn, končím.
- Un-o. - Co?
Jdeme.
Sněží.
No ne, sněží.
- Má Un-o ráda sníh? - Ano, stejně jako déšť.
Co ještě má ráda?
- Dny zalité sluncem. - Aha.
- Horkou kávu. - Fajn.
- Kočičí packy. - Aha.
- Chodit na procházku. - Fajn.
Vůni šeříků.
- A… - A?
A
Pak Če-wona.
Cože?
Jon Son-a že je Un-o?
Takže Jon Son-a je moje kamarádka Un-o?
Sakra. To je blbost. Jak je to možné?
Děláte si srandu? To bych přece poznal.
Kromě mě to všichni vědí? Kdo to ví?
Počkat.
Moment. Jen si zavolám.
Kon to nezvedá.
Tak zavolám Rin-i.
Počkat.
Té vlastně nemám volat.
Zvedla to. Ticho.
Haló?
To je mužský hlas.
- Je to Rin-in telefon? - Ano, je.
Kdo jste?
Kde je Rin-i?
Překlad titulků: Marie Pavlů