ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
#РОМАНТИЧНІ
#ВІЛЬНІДУХОМ
#ДІВОЧЕЗАХОПЛЕННЯ
#ВИБИРАЮСАМОТНІСТЬ
#УТРИВАЛИХСТОСУНКАХ
ЯК ТВОЄ КОХАННЯ?
Що це за місце?
Не треба було винаймати таке гарне місце лише для інтерв’ю.
ПОГОВОРІМО ПРО ТЕ, ЩО СТАЛОСЯ ДЕСЯТЬ ХВИЛИН ТОМУ
Ви мене знаєте.
- Я люблю цілуватися. - Мабуть, я втратила голову.
Що ти хочеш сказати? Як «втратила голову»?
- Чому я це зробила? - Про що ти говориш?
- Я вже шкодую. - Агов! Що?
Ти сказала, що шкодуєш?
Вона сказала, що шкодує… Божевілля.
Серйозно? Ти сказала, що шкодуєш?
Ти не жартуєш?
Стривай!
Знаєш що? Добре подумай, перш ніж відповісти.
Якщо ти зараз скажеш, що шкодуєш, я зійду з розуму. Серйозно.
- Я шкодую. - Чорт.
Ти ж мене перша поцілувала.
Ти завжди перша цілувала. Навіть у Янг’янгу.
- Так. Здуріла, мабуть. - Як це «здуріла»?
Ти не здуріла. Ти в мене закохана.
Ти… Стривай.
Глянь. Поглянь на це.
Я викинув цю обручку в Чхонгечхоні.
Той факт, що обручка в неї, означає,
що вона полізла у крижану воду та знайшла її.
Знаєш що? Я б такого ніколи не зробив.
Ти мене кохала.
Так, тоді кохала.
Ти розбив мені серце, коли викинув її у Чхонгечхоні,
тому я й відшукала її у тій крижаній воді.
Так. Відшукала. То й що?
- Що ж тепер? - А тепер я про це шкодую.
Шкодую, що дістала її й поцілувала тебе.
Ви тільки гляньте на неї.
Гляньте на неї!
Народ, подивіться на неї!
І запам’ятайте це обличчя!
Вона мене поцілувала першою, але вже шкодує.
Вона ріже мене по живому.
Здати її за сексуальне насильство?
Мене? Ти ж теж поцілував мене.
Добре. Я теж тебе поцілував. І що?
Ти мені подобаєшся, і я не шкодую.
Ти мені теж подобаєшся, тому й поцілувала.
Але все ж шкодую.
Ти мені подобаєшся.
Подобаєшся. Це правда.
Але зараз ти для мене - не головне.
То я тобі подобаюся.
Добре. Послухаймо. І що для тебе зараз важливо?
Я впевнена, що Кенджун уже сказав,
якою нерозумною і дратівною я була.
Бо ти була заручена з іншим?
То й що? Що тут такого?
Для мене це неважливо.
Що в цьому такого особливого?
Як це стосується того, що я теж тобі подобаюся?
Може, для тебе це неважливо. Та не для мене.
Я хотіла забрати цю таємницю в могилу, щоб ніхто й не дізнався.
А ти дізнався, і це принизливо.
«Принизливо»? Що казати мені?
Глянь на мене. Я як ідіот благаю тебе знову прийняти мене.
Зараз я здаюся просто божевільним.
- Припини. Люди дивляться. - А мені байдуже!
Хай дивляться. Сідайте й дивіться! Я божевільний!
Начхати. Хай дивляться. Я не проти.
І так думають, що я здурів. Хай дивляться.
А знаєш що?
Ти велика егоїстка.
Так, я егоїстка.
Себе я шкодую, ціную та люблю найбільше.
Я вирішила жити лише для себе.
Краще бути жахливою людиною, ніж тупою дурепою.
Ти казав, що Лі Ино дратівна.
Ми більше не ті двоє, що закохались у Янг’янгу.
Ми бачили один в одному найгірше. Як ми тепер будемо щасливими?
Як розболілася голова.
Мені їде дах.
Що робити? Хтось підкаже?
Що робити? Я зроблю, як скажете.
Ні. Знаєте що? Сона…
Ні.
Лі Ино. Я
помщуся.
Це точно. Я помщуся.
Яким чином її можна довести до сліз?
Як змусити її всі очі виплакати? Скажіть, будь ласка.
Що? Знайти іншу дівчину?
Це не вихід. Мені досі подобається Ино.
Іншій було б неприємно, правда ж?
У цьому стані я не можу зустрічатися з іншою.
Зараз тут я божевільний!
Забудьте.
Неважливо. Ні.
Знаєте що? Я цього так не залишу.
Ось. Дивіться. Зараз покажу.
Тобі кінець.
Добре. Так от.
ДОВБАНИЙ ІДІОТ
- Алло. - І як ти можеш зараз спати?
Що?
Вона вибила мене?
У голову не вкладається.
- Що? - Як ти можеш зараз спати?
Бо хочу. А що?
«Хочу»? Господи, та ти
насправді жахлива людина!
- Чорт. - Я знаю.
Ти…
Ти нестерпна.
Так.
Алло.
Вона геть з глузду з’їхала. Знову мене вибила.
Не вибивай мене.
Не вибивай. Благаю, тільки не вибивай.
А також
не засинай знову.
Бо інакше це зведе мене з розуму та замучить до смерті.
Добре. Не вибиватиму.
Так. Добре.
Просто
залишайся такою.
Добре. Залишуся.
До речі, якщо з нас двох я погана,
тоді який ти?
Я…
я божевільний.
- Ти знаєш, що божевільний? - Так.
Усе через тебе.
Та знаєш що?
Ти справді шкодуєш, що познайомилася зі мною?
Ні, не шкодую.
Я теж.
Я робив багато дурниць, як зустрів тебе.
Але про знайомство не шкодував.
Коли ми були разом,
я раділа кожній миті.
Я пробувала все, що хотіла, але раніше не робила.
І…
за той факт, що я тобі сподобалася,
я дуже вдячна.
Саме цього мені тоді бракувало.
Я хотіла стати іншою людиною.
Я хотіла, щоб мене кохали.
Ти…
щиро віриш, що в Янг’янгу то була не ти?
Я досі не знаю.
Я не знаю, чи я змінилася,
чи я та ж Лі Ино, яка вдає з себе Юн Сона.
Я намагаюся й нагадую собі не повертатися
до безголової дівчини, якою я була.
Але в деякі миті навіть ці зусилля видаються вдаваними.
Ось у чому річ.
Що для тебе найголовніше.
Твоя правда.
Я…
хочу знайти своє істинне «я».
Я хочу знати, що в мене всередині.
Я досі не знаю, хто я насправді.
Але не хочу бути такою, як колись.
Вибач, але така вже я є насправді.
Але…
мені важливіше знайти себе.
Подбати про себе
мені зараз
важливіше, ніж кохати тебе.
Твої ключі.
Добридень. Потрібна допомога?
Добридень. Бокове дзеркало відпало.
Забери їх.
Моя совість буде чиста.
Гаразд.
Не хочу, щоб ти відчувала провину.
Тримай. Ти забула її в мене, коли заночувала.
Ти казала, що шукаєш себе.
Щасти тобі.
Дякую.
Не побажаєш мені всього доброго?
Побачимося на роботі.
Так, твоя правда. До зустрічі.
Ти склеїла виделку?
Так і знав.
Хочеш новий велосипед?
Ні, дякую. Я хочу щось інше.
Сто поцілунків. Сто разів почути «Я тебе кохаю».
І сто обіймів.
То як, сьогодні ввечері зустрінемося?
Сьогодні?
Ні.
Зараз я перу постіль.
Нині я ночую в Ино.
Прошу: придбай ще один комплект постелі! Благаю!
Я тебе благаю!
СОН’ЄН
Нарешті знайшла, де ти живеш. Виходь. Я перед будинком.
І де ж вона?
Біля якого будинку вона чекає?
На вулиці холодно. Як так?
- Чого тобі? - Пробачте.
Струнко. Вільно.
Струнко.
Глянь на цих шмаркачів. Я сказала «струнко».
Ти сперся на одну ногу?
Стій, як годиться.
Ви мене копнули.
Так. Копнула. І що ти мені зробиш?
Куди підемо: у поліцію чи у відділ освіти? Вибирайте.
Курити само по собі погано,
та викидати недопалки на вулиці - це ще гірше.
Починайте збирати недопалки, що ви тут самі понакидали.
Негайно.
Бігом!
Підіймайте. Мерщій.
Що ця носова хустка тут робить? Ти висякався?
Господи. Ворушіться.
Гей, ось тут. Підіймай.
- Ось. Підійми. - Ти висякався?
Прошу пана, не лізьте в чужі справи.
А ти високий.
Невихований шмаркач.
- Ти знаєш, скільки мені? - А яке мені діло?
Ти мене дратуєш.
«Дратуєш»?
Як ти смієш нариватися, коли тебе покарано?
Схаменися.
А це, до речі, мій хлопець.
Не чіпай його, щоб не покалічити його гарне обличчя.
Власне.
Я її хлопець.
Ти мене почув?
Я ж просив не зважати на таких учнів.
- Знаєш, які ті діти небезпечні? - Не переживай. Я небезпечніша.
Так, це правда.
Чому ти сказала, що вже біля мене?
Коли я не знайшла твого дому, вирішила поекспериментувати
й перевірити, чи ти знайдеш мене, якщо відправлю тобі СМС.
Досі сумуєш за мамою?
Так. Я сумую за нею, коли випиваю,
коли валяюся на підлозі через похмілля,
коли допізна гуляю вулицями
і коли директор школи вичитує мене за запізнення.
Чому ти сумуєш за мамою лише
у ситуаціях, у яких вона б розлютилася на тебе?
Здається, вона от-от прийде на поміч.
Я така запальна, бо успадкувала це від мами.
«Гей! Не можна так жити!
Схаменися!»
Таке відчуття,
що вона прийде у снах і висварить.
Що скажеш, як зустрінеш її?
Я розповім їй про хлопця, про якого постійно думаю.
Він дуже тугий на розум і дуже негарний.
Він найостанніший ідіот.
То чому ти його кинула?
А чому ти мене не зупинив?
Ти не з тих, кого можна зупинити.
Я тебе чекала.
Думала, ти зупиниш мене
і попросиш передумати.
Хотіла, щоб ти благав мене залишитися.
Тож я чекала, а ти не повернувся.
Якби то був хтось інший, я б забула й жила далі.
Мені було б байдуже.
Але то був ти. Тому це мене злило, виводило з себе…
і навіювало сум.
Ти знаєш, який ти мені дорогий?
Коли я казала хлопцям, як сумую за мамою, усі казали:
«Не вішай носа.
Розумію, що ти відчуваєш.
Я б відчував те саме».
Але ти був іншим.
«Коли сумуєш за мамою, приходь до мене».
Ти єдиний це сказав.
Подивися на себе.
Ти не намагаєшся мене втішати.
І даєш говорити про маму, скільки я захочу.
Схоже…
я хотіла робити те саме для тебе.
Тобі подобається Ино?
Ні.
Ти вперше відповів «ні».
Лі Ино. Со Ріні.
Я не бачу в них жінок.
Та якби й бачив,
я вважаю тебе найгарнішою
і найсексуальнішою.
Що?
Вибач, що не сказав раніше.
Чому ти не сказав раніше?
Думав, що ти шукаєш підстави розійтися зі мною.
Що ти розкохала мене
і хотіла розійтися.
Чому я не можу
мати тривалих стосунків з одним?
Твої романи короткі,
але палкі.
Кожна мить дорогоцінна.
Віднині не ходитиму до тебе, навіть як сумуватиму за мамою.
Сама впораюся.
Я остаточно розірву наші стосунки.
Прийшла це сказати.
Коли б ми не зустрілися, падає сніг.
Цей сніг не надовго.
Попрощаймося тут.
Слухай.
Знаєш…
Як тобі ще раз трапляться ті шмаркачі, скажи, що ти мій хлопець.
Схоже, що вони тебе колись поб’ють.
Хто я, по-твоєму?
Знайди нормальну роботу, а не підробіток.
Виймайте гаманець, пане Безробітний.
Я не безробітний. Я пишу романи.
Тебе востаннє видавали три роки тому.
Я недавно зустрічався з редактором.
Ти вже три роки зустрічаєшся,
але так нічого й не видав.
Завжди сипеш мені сіль на рану.
Ось картка.
У нас на вечір буде пиво?
Ні. Я сьогодні запалюю свічку.
Чому? Що сталося?
Потім скажу.
- Коли кінець зміни? - О десятій.
Та я ночую у вас, бо випрала нині постіль.
Ти якась піднесена.
Тебе не дістало ще ходити до нас? Купи ще один комплект.
Зайві витрати. Одного досить.
Іди вже.
Сам запакуй.
Я сьогодні запалюю свічку.
Маю щось сказати. О десятій у мене.
Не може бути.
Моя черга запалювати свічку.
День свічок?
Вони троє дружать ще з дитсадка.
Коли один запалює свічку, інші двоє просто слухають.
Я таке чув.
Я? Мене у другому класі перевели до іншої школи,
тому я їм не друг дитинства.
Ми познайомилися через Ріні.
А ви пам’ятаєте?
Рік тому
я зникла з поля зору
і повернулась у Сеул.
У будинку, напевне, холодно.
Що? Чому всюди ввімкнено світло?
Чому тут так тепло?
Ти мене злякав.
Що ти тут робиш?
Чому ти у мене вдома?
Думав, буде
холодно, як ти приїдеш.
Я виправ постіль.
Я забирав постіль на зиму.
Я думала, що мені відключать електрику й воду.
Я оплачував рахунки.
На вулиці холодно, так?
Так.
Там сильний мороз.
Ти знала, що Ріні повернулася?
- Коли? - Як дізналася, що ти зникла.
Вона й у Бусан їздила тебе шукати.
Розпаковуй. З’їмо чогось.
Спершу набери Ріні.
Схоже, Ріні часто їздила сюди.
Вони були на дверях. Я їх там повісив для тебе.
Ино, це Ріні.
Я знайшли в рисі жучків, тому купила пакет свіжого.
Це не подарунок. Гроші повернеш, як приїдеш.
Карі я поставила в холодильник. Сподіваюся, ти скоро приїдеш і з’їси його.
І де тебе носить?
Як повернешся, буде велика сварка.
Повертайся швидше, Ино. Я за тобою сумую.
ИНО, ТИ ДОБРЕ ХАРЧУЄШСЯ?
ИНО, Я ТУТ ПРИБРАЛА!
НАВІТЬ КОВДРИ ВИПРАЛА!
Тоді
ви зберегли тепло в моєму домі.
І обоє чекали мене.
Дякую вам.
Усе в минулому. Навіщо згадувати?
Напевне, ти мала багато запитань і чекала відповідей
від мене.
Я знаю, що з ввічливості ви не питали.
Завжди знала, тільки вдавала, що не знаю.
Натомість я ховалася за вашою добротою.
Мені прикро.
Пробачте.
Я вам дякую.
Отже…
Якщо важко, скажи нам пізніше.
Так, Ино. Не обов’язково казати сьогодні.
Ми ж постійно бачимося.
Ні.
Я не можу знову тікати.
У мене були від вас таємниці.
Пробачте.
Не хочу цього повторяти.
Я…
Я - це…
Юн Сона.
Це я вкрала у Джевона фотоапарати.
Казати правду так важко.
Відверто кажучи,
Я зовсім не змінилася.
Я та сама безголова Лі Ино.
Чому ти вважаєш себе безголовою?
Тоді я вважала, що це сталося через мою безголовість.
У чому твоя провина? У всьому винен Кан Мінсу.
І в тому, що тебе не взяли на роботу, винна не ти, а компанія.
Я просто
не хотіла, щоб Джевон дізнався, яка я безголова.
Справді не хотіла.
Прикро, що у Янг’янгу Джевон пізнав несправжню мене.
Тому я не хотіла, щоб Джевон дізнався,
чому я опинилась аж у Янг’янгу.
Не хотіла, щоб і ви дізналися, бо це соромно та принизливо.
Я така зла на тебе.
Я також.
Як ти могла це приховувати? А друзі для чого?
Вибачте.
Причина не в тому, що я не вважала вас друзями.
Я не хотіла цим ділитися.
Я просто не хотіла, щоб про це хтось дізнався.
Ино.
Я маю дещо тобі сказати.
Колишня Ино
не була безголова.
Це правда.
Ти була добра й лагідна.
Ти дуже подобалася мені такою, якою ти була.
І мені.
І подобаєшся такою, як зараз.
Тепер ти плачеш, коли хочеться, багато посміхаєшся,
легко даєш волю гніву,
відходиш і пустуєш.
За це я тебе й люблю.
Такою, якою ти була і є зараз. Як тоді, так і тепер ти є Ино.
Ино тоді й тепер.
Тому прошу такого більше не казати.
А ти чому плачеш?
Бо ти плачеш.
Не плач, Ріні.
Ти також.
Пробач.
За що тебе пробачити?
Моя дорога Ино.
Мені самотньо.
Чому ж мені так самотньо?
Ти забула її в мене, коли заночувала.
Ти казала, що шукаєш себе.
Щасти тобі.
Що це?
Так. Ти теж хотів запалити свічку.
Я?
Чому? Що сталося?
Я
розійшовся з Сон’єн,
перед тим, як пішов у магазин.
- Ви ж розійшлися три роки тому. - І знову розійшлися.
Коли вона мені щось розповідала, моє серце просто…
Годі вже з нас дня свічок. Я помию посуд.
Хай там як,
тобі, напевне, було важко.
Мусиш іти й працювати?
Так. Треба дещо доробити.
Добре. Тоді йди вже.
Переклад субтитрів: Маркіян Плесак