ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
#РОМАНТИЧНІ
#ВІЛЬНІДУХОМ
#ДІВОЧЕЗАХОПЛЕННЯ
#ВИБИРАЮСАМОТНІСТЬ
#УТРИВАЛИХСТОСУНКАХ
ЯК ТВОЄ КОХАННЯ?
Нині п’ємо міцні напої, тому це вино відкладемо.
Гей.
Ця пляшка мені знайома.
- Яке відчуття, коли ти не алкоголік? - А коли це я був алкоголіком, негіднику?
Що б про мене подумали?
- Їмо барбекю. - Добре.
Мабуть, ти засмучений через ту злодійку. Наллю тобі випити.
Агов, не смій пити.
Тобі не можна.
Поки про неї не забудеш.
Ані ковточка.
Постав.
- Добре. Тоді всі, крім алкоголіка. До дна! - То хоч води йому налийте.
Тримай.
Прошу вибачення.
Усе гаразд.
ДН!
- Друзі назавжди! - Друзі назавжди!
- ВУВ! - Взаємодія! Успіх! Везіння!
- ПЕБ! - Перспективні, енергійні, багаті!
Давай пий.
- МБПП! - У молоді бувають підйоми й падіння.
- Гей! - Будьмо!
«Гей»?
До речі, що то мало значити? Коли ти зняв обручку?
А чого ти питаєш?
Він її викинув, коли здав злодійку поліції.
«Ти для мене ніби вмерла. Викидаю тебе разом із цією обручкою».
Молодець.
Джевон.
Чесно кажучи, навіть не уявляю, що ти відчуваєш.
- То даймо йому випити. - Нізащо.
Може, ти забереш його з поліції?
Я сказав «ні».
Більше так не роби.
А ви що думаєте, пані Лі?
Схоже, вам подобається розповідати про своє особисте життя.
А вам - тримати своє в таємниці.
Так, я радше буду обережною й нікому не розповідатиму.
Ясно. Я помилявся. Я б стік кров’ю до смерті, та ніхто б не дізнався.
А я влаштував гучну сцену й перед усіма розридався.
Мені дуже прикро. Я…
Я помилявся.
Щось не так?
Думаю, у нього проблеми з гнівом.
- Я… - Ні, річ не в цьому.
Просто він хворий. Делікатніше.
Ино, він дуже засмучений через ту злодійку.
Зрозумій це.
Джевон, ти скоро знайдеш кращу жінку.
Що ти носиш на шиї?
- Ага. - Що?
- Так, те, що ти носиш на шиї. - Для чого ті каблучки?
- Новий хлопець? - Чому не сказала?
Дай подивитися.
Це не ваша справа. Навіть якщо хлопець і буде, я вам ніколи не розповім.
Розумієте,
на відміну від декого, своє особисте життя я залишу собі.
- Куди зібралася? - У туалет.
Годі вже, ми ж друзі. Чому тобі не розповісти нам про це?
- Така скритна. - Чужі й то більше кажуть.
- Точно. - Що це з нею?
Як він дізнався, що я тут живу?
Він не здивувався, побачивши мене. Напевне, він усе знає.
Але наскільки багато він знає?
Так.
Я приніс пропозицію Ино й запрошення на конкурс.
Треба віддати їй.
Я сам. Мені й так треба в туалет.
- Віддаси? - Так.
Що це?
- Який код? - 0660 і зірочка.
Пам’ятаєш пропозицію, що ти передав?
Сподобалась усім.
Кенджун думає, що я прийшов заради цього.
Схоже, ви дружите з моїм кузеном.
Я й не здогадувався.
Як дивовижно.
Не віриться, що я звернувся до «О3»
із запрошенням на конкурс.
- То пані Лі Ино маркетолог. - Я не можу працювати з тобою.
Звісно. Я також.
Тоді чого ти прийшов?
Упевнитися, чи ця Лі Ино - та сама, яку я бачив у поліцейському відділку.
Упевнився? Тоді йди.
До речі,
тобі більше нічого сказати?
А що ти хочеш почути?
Що треба почути, щоб стишити гнів?
Не думаю, що мене щось заспокоїть,
та все ж скажи щось.
Хоча б поясни, чому не можеш розповісти про нас друзям,
чому ми так розійшлися,
чому ховалася від мене й тоді, коли почула від Кенджуна,
що я тебе шукаю. Поясни.
Це зводить мене з розуму.
То ось яка Лі Ино.
Сона була інша.
Ти…
Усе було несправжнім.
Якби ти була Сона,
то змусила б себе говорити.
Сона була б зі мною відвертою.
Це й подобалося мені в ній.
Тому я не зрозумів те, як ти вирішила розійтися.
Сона не зникла б просто так.
Не залишила б абсурдне повідомлення, що вкрала в мене фотоапарати.
Якби Сона захотіла розійтися зі мною,
вона принаймні б
сказала це мені в очі. Вона не така боягузка як ти.
Усе в тобі було несправжнім від початку.
Ти - брехуха.
- Як усе пройшло. - Я віддав їй усі матеріали.
Деталі роз’ясни їй сам. Я вже йду.
- Бувай. - Так рано?
- До зустрічі. - Бувай.
Бувай.
- Наберу. - Щасливої дороги.
Він такий крутий.
Цілком у моєму стилі.
Ріні, ходімо.
- Побачимо Ино завтра. - Гаразд.
Стривайте. Я що, сам усе маю прибирати?
Ясно. Готовий чи ні, камінь, ножиці, папір!
Ходімо! Хутчіш! Гарно поприбирати. Гарного вечора.
Добраніч, розмазня.
Хто ти в біса такий?
Ах ти…
- Він завжди викидає камінь. - Знаю. Ото дурень.
Гей. Усі вже пішли.
Це ти передав Кенджуну мої пропозиції?
Він найуспішніший із нас і має багато зв’язків.
Я просив його привести клієнтів.
Усе тому, що ти фахівець. Якби ти нічого не вміла, він би того не робив.
Ясно? Пан Пак одразу приїхав сюди.
Я подаюся, лише якщо достатньо кваліфікована.
Неважливо. Я почуваюся такою нещасною.
Чому нещасною? Це не те, що ти думаєш.
Ти щойно виграла мільйон вон.
Упевнився? Тоді йди. А що ти хочеш почути?
- Так тобі! - Припини.
Коли ми доприбираємо?
Ино, помиймо посуд.
Не можна все тут залишати…
Ино!
Ти що, не знаєш, який він дорогий? Як ти могла допити цей дорогоцінний…
Де вона?
Не треба.
Давай.
Давно не бачилися, Ино.
Привіт.
- Куди йдеш? - До Гона.
- Навіщо? - Бо мене вигнали.
Чому?
Постав себе на місце мого тата.
Тобі б сподобалося,
якби я кожного дня випивала?
Чому, коли тебе вигнали, ти йдеш саме до Гона?
Бо мені більше нікуди йти.
Він живе у мене.
Знаю. Тому й іду туди.
Тоді до побачення.
Гей. Ти ж вважаєш мене божевільною, чи не так?
Що?
Ні, зовсім ні.
Я завжди вважала тебе крутою.
Вочевидь, я божевільна людина.
Ти вважаєш мене крутою?
Ясно.
Але…
ця крута жінка ще не перестала страждати через Гона.
Чому?
Бо дуже давно він сказав мені, що, навіть якщо ми розійдемося,
якщо я глибоко сумуватиму за мамою, я можу будь-коли прийти до нього.
Хіба він не чудовий?
Він порядний хлопець.
Він тобі подобається?
Що?
Я маю щось тобі зараз сказати.
Якщо ти колись вийдеш за Гона,
ти труп.
Нащо мені виходити за нього?
Годі говорити такі огидні речі.
Ти що, вважаєш Гона огидним?
Він не огидний.
Гон є
дуже сексуальний.
Ти, напевне, здуріла. Чому ти вдарила мене?
Чесно кажучи, я завжди люто ненавиділа тебе.
Бога ради, що ти таке говориш?
Чому ти мене ненавидиш?
Бо ти подобаєшся Гону.
Він теж мені подобається. Ми близькі друзі. Це ж очевидно.
Гей.
Просто йди.
Зараз я пущу з долоні полум’я,
тож іди собі.
Ось так.
З долоні…
полум’я!
Мені що, руки від холоду замерзли?
Тоді…
Стривай. Ще раз.
З долоні…
полум’я!
Ти перебрала і не зможеш знайти, де я живу.
Що? Чому мені не вдається?
Що? Гей.
Гей, а де ти живеш?
Чому вона не відповідає?
Чому я досі тут?
Мені точно туди?
Ино знову пішла на автобус?
Чому вона завжди їздить автобусом, як вип’є?
Усе було несправжнім.
Якби ти була Сона,
то змусила б себе говорити.
Сона була б зі мною відвертою.
Це й подобалося мені в ній.
Вона не така боягузка як ти.
Усе в тобі було несправжнім від початку.
Ти - брехуха.
- Вона не замала для мене? - Та ні, підходить.
- Хто це може бути? - Двері відчиняються.
Любий, я вдома. Ти здивований, що бачиш…
Ніби ти не знала, що я тебе розлюбив.
Ні, ти ніколи мені не казав.
Я подавав тобі знаки, що ти мені докучаєш.
Ти надто нудна та звичайна.
Коли ти поруч, я наче задихаюся.
Ти що, справді не знала, чи лише все заперечувала?
Через тиждень я йду на роботу.
І що я маю робити?
МОТЕЛЬ «ДЕСОН»
І що робити?
Пані Лі, ви не отримали повідомлення, що ваш трудовий договір скасували?
Перепрошую?
Що це означає?
Відділ кадрів не зміг зв’язатися з вами.
Вам надсилали і СМС, і електронного листа.
Привіт, народ.
Віднині я з вами працюю. Мене звати Юн Сона.
Чули про мою співбесіду?
Я буду такою ж енергійною
і завжди намагатимусь знімати вам стрес.
- Рада знайомству. - Дякую.
Що? Нас разом найняли?
Ми ж разом проходили співбесіду.
Думаю, ми спрацюємося.
Одну з працівниць більше не переводять у Дубай,
тож вона залишиться тут.
Тому ми й вирішили найняти ще одну маркетологиню.
Чому ж…
Чому найняли не мене? Ви ж відібрали нас обох.
Пані Юн була у тій же групі кандидатів, так?
У вас обидвох чудові резюме.
Але на співбесіді вона набрала більше балів за вас.
Нам потрібна працівниця, що є вкрай жвава, рішуча
й енергійна.
Ваші відповіді
були надто звичайними.
Мені прикро.
Добре. Дякую.
Алло.
Мамо, це я.
Вибач, телефон поламався.
Мінсу?
Так, у нього все чудово. Так.
Я знаю, що він не може забрати.
Так.
Мамо, Мінсу довелося поїхати закордон на навчання.
Ні.
Я впораюсь і без нього. У мене все добре.
У мене гарна нова робота.
Там усе гарне.
Мені там цікаво. І Бусан подобається.
Мамо.
Я стільки всього маю тобі розповісти,
але не по телефону.
Так.
Усе поясню потім, коли побачимося.
Добре.
Ти це про що? Я не плачу.
Просто чую твій голос і розумію, як я за тобою сумую.
Того дня я каталася автобусом як і сьогодні.
БУСАН - ЯНГ’ЯНГ
І той автобус привіз мене до Джевона.
Іноді я себе запитую:
«Що б зі мною було, якби я не пішла на той пляж?»
СЕРФІНГ У БІНА І РАМЕН ВІД НАНА
ПОТРІБЕН ПІДРОБІТОК?
БЕЗ ОФІЦІОЗУ МИ ВСІ ДРУЗІ
Як хочеш їсти, сідай тут.
Є клієнтка.
Що будеш?
А де меню?
СВІТ ЛОКШИНИ ВІД НАНА
КАЛГУКСУ КОРЕЯ, РАМЕН
Рамен?
Авжеж.
Його замовляють усі звичайні люди.
Рамен?
Ні, стривай.
- Я не звичайна. - Що?
Я…
СУП-ЛОКШИНА З ВОНТОНАМИ
Гонконг, суп-локшина з вонтонами.
З вонтонами…
- Юнтун мієн. - Юнтун мієн.
Смачного.
Добавки?
Їж повільніше.
Їй дуже смакує.
Добре.
РАМЕН ВІД НАНА
Ти снідала?
Я вже тиждень майже не їм.
З’їж ще трішки.
Ось.
Це залишки.
Ти стоптала цілу каструлю. У нас більше немає.
Можна тут попрацювати?
Що?
ПОТРІБЕН ПІДРОБІТОК?
- Ні. - Так.
- Ні. - Так. Що?
Раз, два, три.
- Так. - Так.
- Ми добре ладнаємо. - Я тебе люблю.
Я теж тебе люблю.
Добре.
Нам треба знати твоє ім’я.
Як тебе звати?
А я мушу
це вам казати?
Не мусиш, та як нам до тебе звертатися?
Обери ім’я, яке бажаєш.
Обери ім’я, яке б хотіла мати.
Ось тоді
я й подумала про Юн Сона.
Ви одяглися так по-простому.
Так. Відділ маркетингу з клієнтами не контактує.
Якщо я отримаю цю роботу, мені видадуть форму.
Волосся пофарбую й випрямлю.
Думаю, під час співбесіди найважливіше себе представити.
- Цей стиль мені пасує? - Так, пасує.
- Яке у вас хобі? - Я танцюю.
Як дізнатися, чи це правда?
Мені вам показати?
Я можу показати.
Без музики буде нецікаво.
Пане Червона Краватка,
можете ввімкнути якусь музику?
Я підніму настрій у цій кімнаті.
Подивімося.
- У мене трохи старомодна добірка. - Не страшно. Підійде будь-яка.
Гаразд.
Це добре.
Можете поплескати мені?
Можете звати мене Юн Сона.
Юн Сон?
Ні. Юн Сона.
Ось так я і стала Юн Сона.
А потім познайомилася з Джевоном.
Здоровий розрив?
Авжеж. Якщо це можливо, я б хотіла так розійтися.
Я не хотіла його так кидати.
Думаєте, мені було приємно розходитися? Я його кохала.
Та я його роздягла, вдарила й накричала, щоб він віддав подароване мною.
Я не хотіла цього робити.
У день зустрічі, про який ми з Джевоном домовилися,
я приносила сюди сумку з його фотоапаратами.
Він поспіхом поїхав до Сеулу, і я хотіла повернути фотоапарати, які він забув.
Я збиралася в усьому зізнатися.
Я лиш хотіла, щоб він сказав: «Сон’єн, не роби цього. Я тебе кохаю».
Ось що я хотіла почути.
Але…
коли я побачила, як він чекає,
просто не змогла підійти.
Я надто боялася.
Тому й залишила повідомлення,
що вкрала його фотоапарати.
Я хотіла, щоб він мене ненавидів.
Щоб він мене проклинав.
Я хотіла, щоб він
мене забув.
Але я ще ніколи цих слів не чула.
Щоразу, коли я просила розійтися,
вони не вагалися, наче давно чекали цієї миті.
Я не хотіла так розходитися.
Не хотіла, щоб так усе закінчилося.
Я лиш хотіла
підтвердження, що мене кохають.
Мені вже зраджували колись,
тож я знаю, що відчуває Джевон.
Не знаю, як перевірити, чи тебе кохають,
або як розійтися.
Уявлення не маю.
Я досі не знаю, як я мала з ним розійтися.
Здається, ніколи й не дізнаюся.
Я просто
про все жалкую.
Не можу позбутися думки, що цього не треба було робити.
Мені самотньо.
Де я?
Де той будинок? Я вибилася з сил.
Знайшла!
Кан Гон, пограймо!
Хіба це не тут?
Я помилилася?
Тоді треба шукати далі.
Так холодно.
Гон.
Чому ти досі тут?
З долоні полум’я!
Сильний, негідник.
З долоні полум’я!
Респект тобі й повага. Добре.
Ти неймовірний. Дякую.
Переклад субтитрів: Маркіян Плесак