ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
#РОМАНТИЧНІ
#ВІЛЬНІДУХОМ
#ДІВОЧЕЗАХОПЛЕННЯ
#ВИБИРАЮСАМОТНІСТЬ
#УТРИВАЛИХСТОСУНКАХ
ЯК ТВОЄ КОХАННЯ?
Пані Юн Сона. Вас арештовано за крадіжку фотоапаратів Пака Джевона.
У вас є право на адвоката й захист, у тому числі від незаконного тримання під вартою.
Стривайте. Хвилинку.
Чому ви надягаєте на неї наручники? Ви її лякаєте.
Ми ж можемо просто піти з вами.
Дайте сюди.
Тепер те, що треба. Ходімо.
ТРИ ДНІ ТОМУ
Що б ви робили, якби перестріли колишню?
Ну, залежить, як ми з нею розійшлися.
ЩО Б ВИ РОБИЛИ, ЯКБИ ПЕРЕСТРІЛИ КОЛИШНЮ?
Я б хотів усе забути та сходити з нею на чай.
Чай - це класно.
Усе ж і так у минулому.
Так. Усе в минулому.
Я б думав, що можна дружити. Хоча б до нової зустрічі з нею.
Як можна дружити після розриву? Або знову зближуєтеся, або ставите крапку.
Або те, або інше.
Після розриву я стаю грубувата.
Тому після розриву я колишніх не ненавиджу.
Це найгірше.
Після важкого розриву про стосунки пам’ятаєш лише щось погане.
Так егоїстично.
До початку стосунків із Кенджуном я рік зустрічалася з одним хлопцем.
Ваше замовлення - два американо з льодом - готове.
Дякую.
То було років сім чи вісім тому, але я досі злилася на нього.
ЛИШЕ ДЛЯ ПРАЦІВНИКІВ
Ріні.
Хто це? Ти її знаєш?
- Вона… - Любий.
Я не знала, що в тебе є інша.
- Що? - Тоді ти мусиш розійтися з однією з нас.
Я розходжуся з тобою.
Ей, що це ти робиш?
Що з тобою таке?
- Дозволь… - Бажаю тобі щастя. Прощавай.
- Я тебе кохала. - Що?
Стривай. Ріні.
Ти встав?
- Це моя колишня. - Колишня?
- Моя колишня. - То й що?
- Вона колишня! - Придурок. Як ти посмів?
Шматок лайна!
Полотном дорога.
Со Ріні!
Привіт. Як ти могла так вчинити?
Чому ти зараз так зі мною?
Ти зі мною так і не розійшовся.
Забракло мужності.
Тому зник з радарів і уникав мене.
Не хотів мене бачити, коли я заходила.
Тож я попрощалась від твого імені. Хіба це не по-чесному?
Якщо ти так думаєш,
розійдися, як годиться, перш ніж заводити іншу дівчину.
Агов. Агов!
Люблю, коли вони відчувають те саме на власній шкурі.
Я б хотів зробити те саме з Сона.
Господи.
Ну, Ріні - єдина, з ким я зустрічався.
Чому я вважаю, що це облом?
Вона не має це знати.
Не кажіть їй, що я казав.
Я інших навіть не пам’ятаю.
Розрив із Сона був дикістю.
Зустріч із колишнім?
Тепер вона здається мені драматичною.
Зупинися негайно!
- Чон Сончжун, зупинися! - Ні!
Зупиніть його! Зупиніть того хлопця!
- Агов. - Зачекай.
- Зупиніть! - Відпустіть мене.
- Боже. - Недоумок!
- Годі вже. - Ей.
- Я тримаю. - Ні.
Недоумок. На ноги.
Ото негідник!
Годі скиглити. Підводься.
Чому ви так зі мною поводитеся?
- Що з тобою таке? - Мені боляче!
- Ей, я що, твій друг? - Ні.
Тоді як ти смієш так до мене звертатися?
Я твоя вчителька.
- Скільки разів таке вже було? - Боже.
Я не казала, що тебе виженуть, як ще раз підеш із дому?
Казали.
Знаєш, як усе в житті ускладнюється, коли тебе виганяють?
Вухо відірвете.
Ти хоч колись про батьків думаєш?
- Куди зібрався? - Ні.
Серйозно. Благаю.
- Мамо, тату, вам, напевне, непросто. - Ні.
Проси вибачення у батьків.
Негайно проси вибачення.
Я…
Мені прикро.
- Дуже дякуємо, пані О. - Боже, нема за що.
Вам нелегко.
- Дякуємо, пані О. - Жодних проблем.
Більше немає сенсу тікати з дому.
Я знаю всі місця, куди ти ходиш. Не забувай це.
З днем народження, Чон Сончжун!
Обов’язково скуштуй удома супу з водоростей!
І я подумав: «Ось чому я запав на неї».
Давно не бачилися.
Так.
Давно не бачилися.
- Ти допоміг його впіймати. - Він що, вчиться у школі?
- Трохи великуватий? - «Трохи» - не те слово.
- Будеш іще пляшку? - Ми вже допили?
- Ще пляшку саке. - Я завжди була гарна.
Що більше ми говорили, то більше мені подобалося.
Ага. Було дуже приємно.
Ми були такі щасливі.
Я пригадав часи, коли ми були разом.
Я навіть пригадала, як я його колись кохала.
Та проблема в тім…
що я згадала й усе інше, про що вже забула.
Причину розриву.
Що? Ти живеш з Ино?
Ні. Я використовую її квартиру як майстерню.
Як її звати?
Со Ріні.
Закладаюся, що вона живе біля провулку Лі Ино.
Знову за своє.
Ей.
Давай на чистоту.
- Добре? - Добре.
Ми розійшлися, тому це неважливо.
Тобі ж нічого приховувати, так? Отож.
Со Ріні.
Лі Ино.
Із них двох,
до кого в тебе є почуття?
Тоді я звернув увагу на її сумочку.
Це я купив тобі цю сумочку.
Відповідай. До Іно чи до Ріні?
Ти хоч пам’ятаєш,
як сильно побила мене тією сумочкою на вулиці?
До Іно чи до Ріні?
Ти хоч знаєш, як мені було боляче…
Ти мене лякаєш. На що дивишся?
Серце не обманює.
То це Лі Ино чи Со Ріні?
Я знаю, що наші стосунки зіпсувалися.
- Та як ти могла бити мене сумочкою… - Ей!
То це Лі Ино чи Со Ріні?
Ти погана людина
- Котра з них? - Того вечора нас викинули із бару.
Прекрасне возз’єднання колишніх?
Такого не буває.
Я дуже хочу якось її зустріти.
Під час інтерв’ю я проклинав її та обурювався.
Але то було нещиро. Я не ображаюся.
Ще раз побачить ту злодійку,
я ставлю крапку.
Він не потрібен у моєму житті.
Та я певен, що в неї були підстави. І тому занепокоєний.
Вона б не зникла без підстави, так?
Не вимагаючи розриву?
Чому вона так вчинила і вкрала фотоапарати, це зовсім неважливо.
Важливе возз’єднання.
Без різниці. Не хочу, щоб вони бачилися.
Не думаю, що вона хороша людина.
Якщо я знову її побачу,
обіцяю нічого не питати.
Я можу зрозуміти та прийняти те, ким вона є.
Біль, що мене мучив рік?
То пусте.
Щойно ми знову зустрінемося, усе владнається.
ЧОМУ ВИ ПРИВЕЛИ НАС СЮДИ?
Це додає мені таємничості.
НІ
Бувають такі дні, як цей. Ви знаєте, про що я.
НІ
Я жалюгідний?
МЕНІ ХОЛОДНО
Тут холодно.
Ви не йдете?
ІДИ САМ
Це ваші фотоапарати, пане Пак?
- Так. - Ось цифровий фотоапарат.
Це - Polaroid.
Це плівковий фотоапарат.
А
акумулятори й кабелі в сумці.
- Сфотографуй їх. - Так.
Прошу вибачення.
До речі, у цьому дійсно є потреба?
Я повернув фотоапарати. Але для мене важливо щось інше.
Для мене важливіша вона.
Ви ж знаєте, що я її розшукував? Хіба ні?
- Боже. Не вирячуйтеся так на неї. - Тихіше, пане Пак.
Оформлю акт про затримання.
Прошу вибачення?
А що це? Що таке «акт про затримання»?
Як я повідомив вам під час арешту,
вас було арештовано без ордеру за крадіжку його фотоапаратів.
Ми оформимо акт про затримання й передамо справу слідчим.
Слідчим?
Пані Юн, це ви вкрали у пана Пака фотоапарати?
- Ні. - Ні. Стривайте.
Зачекайте. Якщо за справу беруться слідчі, що далі?
Пані Юн. Крадіжка - не дрібний злочин, а один із п’яти кримінальних злочинів.
Навіть якщо вкрадене майно недороге, вас чекає суд.
І, можливо, в’язниця.
В’язниця?
Позаяк ви за рік їх не повернули,
схоже, ви не мали наміру їх повертати.
Для початку надайте інформацію про себе. Ім’я - Юн Сона.
- Ваш реєстраційний номер? - Стривайте.
Я ж не подавав на неї офіційної заяви чи що.
- Вам і не потрібно… - Подавали.
Ви написали на неї шість заяв.
Сона, я насправді не писав заяв на тебе.
Я був п’яний і сумував за тобою.
За допомогою цих заяв я хотів тебе не покарати, а лише знайти.
- Тому й написав… - Пані Юн.
Ваш реєстраційний номер.
Господи. Аж досада забирає.
Як не скажете, доведеться взяти відбитки.
Годі вам. Не треба її відбитків.
Я фотоапарати повернув. Від заяв відмовляюся.
Ми знайшли їх і впіймали винуватця.
Треба подавати в суд. Ви з ніг збилися, шукаючи свої фотоапарати.
Пані Юн, ви ходили у Чхонгечхон фотографувати вкраденими камерами?
Якщо так, це обтяжлива обставина, бо крадіжка була навмисною.
Пані Юн, за цих обставин
схоже, що ви від початку планували їх вкрасти.
Як це «від початку»? Ви все перекручуєте.
До речі,
чому ви поводитеся зі мною, наче я злодійка?
Вона права. Чому ви постійно звете її злодійкою?
Ви її лякаєте.
Чому погрожуєте їй страшними словами, як от «суд» і «в’язниця»?
- Ви її лякаєте. - Ти подарував мені фотоапарати, Джевон.
Я так хотіла все приховати, що вирішила брехати.
Він віддав мені їх.
Ти подарував мені ті фотоапарати.
Що?
Хотіла приховати, хто я насправді.
Ще трішки, і він дізнався би про моє дурне минуле.
- Справді? - Я цього не хотіла.
З чого б я мав
дарувати тобі свої фотоапарати?
Я взяла те, що мені подарували. Чому ви далі звете мене злодійкою?
Сона, як ти можеш таке казати?
Про що ти говориш?
- Пані Юн. Кажете, то були «подарунки»? - Так.
Які ще «подарунки»?
Тоді що трапилося насправді?
- Фальшиве звинувачення? - Що? Та яке там.
Боже, як усе це дратує.
Пане Пак, ви дарували фотоапарати пані Юн?
Сона, що ти робиш? Не роби цього зі мною.
Ти залишила голосове повідомлення…
Мені що,
усе розповісти їм?
Розповісти? Те повідомлення… Ти…
Я вже вільна, так?
Я фотоапаратів не крала.
- Та хай залишить собі. - Стривай. Ти куди це?
Що робила у Чхонгечхоні?
- Кажи. Прийшла на зустріч зі мною? Так? - Пане Пак.
У Чхонгечхон ходять усі.
- Відповідай. - Спокійно.
- Шукала там мене? - Зніміть спершу наручники.
Пане Пак, ви подарували їй ті фотоапарати?
Так.
Подарував…
здається.
Так. Я їх подарував їй.
- Боже, це… - Зніміть наручники.
До речі, я не можу її ось так відпустити.
- Ще не відпускайте. - Припиніть.
Пані Юн.
Пані Юн!
Ми ще не завершили. Ваш реєстраційний номер.
Ви були в наручниках. Треба завести справу.
Номер посвідчення.
Я…
А я зобов’язана?
Мусимо дотримуватися регламенту. Ви все таки в поліції.
Спершу я. Живеш у Сонсу-доні, так?
- Що ти робиш? Не можна… - Стривай. Чекай.
- Чому ти дивишся… - Хвилину.
ПОСВІДЧЕННЯ ОСОБИ ЛІ ИНО
- Поверни. - Ей.
Ти…
ПОСВІДЧЕННЯ ОСОБИ ЛІ ИНО
Що…
Що це таке?
- Поверни. - Ей.
Що це таке?
Що це в біса таке?
Що там?
Вона - чоловік?
Ви - чоловік?
Слухай, Сона. Як це так, що тебе звати не Юн Сона?
Як це можливо? Хто ти така?
«Лі Ино»?
Слухай.
Скажи хоч щось!
Господи.
Цього я не сподівався.
Де ж тоді Юн Сона?
Ти справді Сона? Це дійсно твоє посвідчення?
Поясни, що тут сталося.
Давай! Відповідай. Скажи мені, що тут відбувається!
Ти…
Скільки ти мені брехала?
Ей, я… Ти хоч знаєш, на що я пішов, аби знайти Юн Сона?
Я шукав
тебе у кожному куточку.
Реєстраційний номер пані Лі Ино…
Мені можна йти?
Фотоапарати я їй подарував.
Свої особисті дані я вже вам надавав.
То мені вже можна йти?
Так. У нас є його телефон. Можна відпускати.
Прокляття.
ВІДДІЛ ПОЛІЦІЇ ТХЕПЕН-РО
Джевон.
Джевон, зачекай!
Чекай, Джевон!
Зачекай!
Зачекай, Джевон!
І чого ви так зненацька стрибати під колеса?
Чорт забирай.
Джевон.
Зачекай. Стривай.
Я їх поверну. Забирай їх.
Чому ти їх віддаєш?
Чому ти їх віддаєш мені?
Ти казала, що я їх подарував.
Це твої слова. Чому ж ти їх віддаєш?
Ти впевнена, що я їх дарував?
Чи
нам це знову обговорити в поліції?
Це вийшло ненавмисне.
Я думала, що буде краще, як ти вважатимеш, що я їх вкрала в тебе.
Тому я це й сказала.
- Вибач за неправду у відділку, Джевон. - Ні.
Не вимовляй мого імені так.
Я не знаю, хто ти.
Ти не Юн Сона.
Якщо ти не Юн Сона, то хто ти в біса така?
Байдуже, як тебе дійсно звати.
Ні. Я навіть не хочу знати.
Усе, що ти від початку говорила, неправда.
Ти хоч
розумієш, що зробила зі мною?
Якщо так, то ти не можеш ось так повернути фотоапарати.
Ти
жахлива людина.
Ти все ж забери їх.
Як я їх можу забрати?
Як я їх можу забрати назад?
Їхній вигляд нагадуватиме про наш час разом
і про дівчину, яку я покохав. Як я можу їх забрати?
Байдуже, чи ти їх вкрала, чи я їх тобі подарував.
Сподіваюся,
ми більше не побачимося.
А фотоапарати викинь.
Ясно.
Ти вже зняла обручку.
Коли тобі надягали наручники, я не побачив обручки і подумав…
Що я був такий дурень. Так. Я був дурний.
А знаєш що?
Ми обіцяли не знімати обручок, тому я свою ношу весь час, але…
Який же я ідіот.
Я теж свою викину.
Я хотіла його зупинити, а він пішов у гніві.
Та я не мала, що йому сказати.
Стоячи перед ним,
я хотіла залишатися сліпучою дівчиною Юн Сона.
Але тепер Джевон дізнався,
що я не та, ким він мене вважав.
Боже. Що це? Цой Кенджун, довбаний придурок.
Джевон, я забираю все пиво.
Прокляття.
Я забираю всю випивку.
Довбаний придурок.
Що це?
- Кидай пити. Забудь Юн Сона. - Прокляття!
Та-дам.
Звідки весь цей рідкісний алкоголь?
Ну, хіба це важливо?
Твоя правда. Важливо, що на халяву.
Скільки заплатиш, розмазня?
Ріні, ти думала його продати?
Моя розумниця.
Не може бути. Обмежена партія.
Скільки? Я купую все.
Розмазня.
Годі. Я відчуваю.
Річ не лише в її імені. Дивне було все:
від голови до ніг.
Нана, я вже йду!
Ти налякав мене.
Чого так довго? Я так довго чекав.
- Ти мене чекав? - Так.
- Ходімо. - Ходімо.
Ким була дівчина, яку я покохав?
- Чим хочеш зайнятися? - Не знаю.
Ти завжди це кажеш.
Що?
- Помиєш посуд. - Що?
- Якщо програєш. - Ей. Зачекай!
Зачекай!
Собі смішно?
Боже. Було боляче, мабуть.
Добре. Підводься. Я помию посуд.
- Я не хочу вставати. - Чому?
Я хочу скотитися з гірки.
Що ти робиш?
Добре. Я котитимуся з тобою.
Ким була та красуня, що так яскраво сяяла?
Ось, будь ласка.
- Тридцять тисяч вон. - Добре.
У небі стільки зірок.
Сона, поглянь на ось ту.
Бачиш зірку, що яскраво горить?
Зробімо це на даху трейлера.
Що?
Зробімо це тут.
Тут? Хочеш зробити це тут?
Так.
Нізащо. Тільки не тут.
- Я… - Відмовся, якщо зможеш.
- Боже. Якщо ти… - Думаєш, ти втримаєшся?
- Припини. Я серйозно. - Слабо?
- Що, як нас побачать? - Скажи «ні».
Боже.
Іди сюди.
Я не знаю, у кого я закохався.
Напевне, пан Пак був шокований.
То було неочікувано.
Так.
- Знаєш що? - Так?
Думаєш, у неї не було підстав?
Вона не схожа на шахрайку чи злодійку.
Власне.
Коли ви закували її в наручники, я думав, що от-от зомлію.
Що, як нас відсторонять?
- Сер. - Так?
То часом не пані Юн?
Що вона робить?
Щось шукає.
Вона була десь тут.
Прилетіла звідти.
Вона має бути тут.
Це точно вона.
Знайшла!
Я знайшла її.
Ось де ти, моя обручка.
Боже. Я кинув її десь тут.
Як холодно. Прокляття.
І де вона?
І чому я її сюди кинув?
Крижана вода.
Чорт? Хто викидає сюди сміття?
Господи.
Як тут холодно.
Переклад субтитрів: Маркіян Плесак