EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
#ROMANTISK
#FRISJÆL
#PIGEFORELSKELSE
#FRIVILLIGT SINGLE
#I ET LANGVARIGT FORHOLD
HVORDAN HAR KÆRLIGHEDEN DET?
Hvad gør du med mindekassen efter bruddet?
- Mindekassen? - Jeg beholdt endda biografbilletterne.
Fordi det er dyrebare minder.
- De minder mig om ham. - De torturerer mig.
Det er det største problem efter et brud.
Jeg er ikke besat af ting.
Jeg er ikke besat af dem, men jeg bør få dem tilbage.
Hvorfor vil du have dem igen? Det er bare ting.
Ja. Vi kan bare have
vores dyrebare minder i vores hjerter.
Sådan havde jeg det også.
3 ÅR SIDEN
- Tag den af. - Tag hvad af?
Vi har lige slået op. Så tag den af.
Nu begynder du igen.
Bruddet har intet med det at gøre.
Jeg købte den frakke, du har på,
på min tur til USA.
Tag den af.
Fint. Jeg tager den af.
- Også trøjen. - Er du skør? Det er vinter.
Det var vores matchende trøjer. Tag den af.
Det var mig, der købte…
- Tag den af. Nu. - Jøsses.
Du vil tænke på mig, når du har den på.
- Det vil jeg ikke have. - Kom nu.
Tag også skoene af.
Også strømperne.
- Hvorfor dog det? - Jeg købte dem til dig.
- Hvornår? - Jeg fik dem med Mickey Mouse-sokkerne.
Så det? Og dem med smileyer?
Dine var hullede, så jeg gav dig dem.
Ikke sokkerne.
Fødderne
er som det andet hjerte.
Tag dem på. Du må fryse.
Det er okay.
Jeg går barfodet med vilje.
Jeg har hørt, det er sundt.
Jeg så jer skændes i jokbal-gyden.
Gjorde du?
Tak. Jeg tager dem på.
Vil du have den på?
Du godeste. Tak.
- Vent, den her sweater… - Det er fra min high school.
- Daeun High School? - Ja.
- Fodboldholdet? - Fodboldholdet?
Daeuns ånd er fuld af energi og passion
Spred Daeuns ånd over hele verden
- Skyd, løb - Skyd, løb
- Scor et mål - Scor et mål
- Løb, kæmp - Løb, kæmp
- For vores Daeun - For vores Daeun
- Daeun! - Daeun!
- Godt at møde dig. - I lige måde.
Tænk, at du stadig har den. Blev du student i år?
Nej, for fem år siden.
Jeg dimitterede for seks år siden. Jeg har den også.
Ikke så sært, du så bekendt ud.
Var du ikke målmand?
Nej, han ligner mig bare.
Jeg sad altid på bænken og heppede.
Jeg kunne ikke lide at svede.
Oh Dong-sik, angreb, år 24.
Jaså. Rart at møde dig.
- Verden er lille. - Jeg vil gerne hjælpe.
Går du altid rundt med det?
Nej, jeg bestod politiets adgangseksamen i dag.
Jeg flytter ud af min lejlighed.
- Tillykke. Jeg mener det. - Tak.
Det er interessant. Jeg forlod lejligheden med mine ting,
da jeg så dig få tæsk med en taske.
Det knuste mit hjerte.
Det må være, fordi vi er gamle elever.
Den taske købte jeg til hende.
Har du fået tæsk af en taske, du har købt?
Hun gav den hele armen.
Det er okay. Alt kan ske i livet.
Sikke et tilfælde, at vi mødtes i dag.
Skal vi tage en drink?
Lad os. Jeg giver.
- Tak. - Okay.
Den dag drak vi tre omgange.
Gud, hvor jeg savner det.
Vi blev fulde og tog hen på skolen.
Vi spillede fodbold uden en bold på banen.
Det var sjovt. Og jeg svedte ikke.
Havde du det sjovt efter bruddet?
Pokkers. Jeg skulle også have taget dine bukser.
Hvis han er Geons gamle skolekammerat, er han også min.
Han er sikkert på patrulje et sted i Seoul nu.
- Pokkers. Jeg er så sur. - Vi mødes en dag.
- Tilfældigt, som den dag. - Kang Geon, den nar.
Vi er bestemt for hinanden.
Hvis du møder ham igen, må I giftes.
Hvordan går det?
Jeg har stadig dine klipklapper og din sweatshirt.
Du får dem, hvis vi mødes.
Jeg smed alt væk, der havde med ham at gøre.
Jeg kan hverken smide noget ud eller fjerne ringen.
Det er bedre at smide ud.
Man bør give dem tilbage.
Hvad er meningen med at få dem tilbage? Jeg ville smide dem ud alligevel.
- Og hvis den ene part smider dem ud? - Er det ikke en slags afslutning?
Jeg kender dig, Kyeong-jun. Vær ærlig.
Du tog ikke derhen for at afslutte forholdet den dag.
2 ÅR SIDEN
- Skal du gøre det, når jeg er på arbejde? - Men du ville ikke se mig.
Vi slog op. Hvorfor skulle vi ses?
- Hvorfor tager du ikke telefonen? - Vi slog op.
Hvad så med alt det her?
Jeg skrev til dig. Smid det væk.
Jeg skrev tilbage. Jeg kan ikke bare smide det væk.
- Fint. Så gør jeg det. - Vent. Undskyld.
Det er min skyld.
Hvorfor siger du det nu?
Du ville afslutte det, ikke?
Er det ikke derfor, du tog alt det med, jeg gav dig?
Det hele var løgn.
Jeg lod, som om jeg var okay.
Jeg vil ikke slå op.
Det her er bare en undskyldning.
Jeg er her for at være sammen med dig.
Det vil jeg ikke.
- Læg dem, og gå. - Nej.
Der er mere.
Jeg har stadig meget at give tilbage til dig.
Og du må gøre det samme.
Vi skal mødes ti gange, nej, flere end det.
- Mindst snesevis af gange. - Du skulle have taget dem alle med.
Det bliver for tungt for dig.
Ved du, hvor tung den er?
Du sagde, jeg skulle kramme den, når jeg tænkte på dig.
Bamsen, du gav mig på vores 100. dag.
Den var for stor at bære.
Planten, du gav mig, er stadig på mit kontor.
Jeg skal hente den frakke, du købte til mig, på renseriet.
Hvis jeg samler sammen, er der mere end én kasse.
Jeg må leje en lastbil.
Brug din bil.
Tag dem alle med hjem til mig i din bil.
Må jeg så komme forbi dit kvarter?
Da vi skændtes og slog op,
bad du mig lade være.
Du sagde, du ville returnere dem.
Som du sagde, kan jeg ikke bære dem hjem alene.
Det er sandt.
Må jeg så sove hos dig?
Vi slog op. Hvorfor skulle du det?
Jeg vil ikke slå op med dig.
Hvis jeg ikke må sove hos dig,
så lad os mødes ti gange mere ved dit hus.
Jeg kommer med en kasse, når vi mødes. Én ad gangen.
Næste gang vi mødes,
skal vi så tage på din tteokbokki-stedet?
Hvad er det forresten?
- Kan du ikke huske det? - Har jeg købt den til dig?
Du købte den, da vi var i forlystelsesparken
for første gang sammen.
Gjorde jeg?
Hvorfor har du beholdt alt det? Det er længe siden.
Så i stedet for at tage hen til tteokbokki-stedet,
hvad så med en date i forlystelsesparken?
Jeg vil have den på hele dagen og fjolle rundt.
Så…
…vent her, indtil min vagt er forbi.
Så vil jeg genoverveje vores brud.
Mener du det?
Tak.
Da jeg så det kaninpandebånd,
huskede jeg, hvor sjovt vi havde det.
Det var det, jeg gik efter.
"Vi elskede hinanden. Vi elsker stadig hinanden."
Gør krisen til en mulighed.
Der er jeg professionel.
Der er noget, jeg vil spørge hende om.
Altså…
Jeg har jo sagt, jeg har smidt alt ud.
Jeg har intet, der har med ham at gøre.
Jeg havde kameraer.
Jeg tog nogle med, da jeg tog til Yangyang.
Men jeg har dem
ikke længere.
Okay.
Okay. Der er gået to uger.
Surfbrætterne er næsten færdige,
og jeg går videre til næste skridt.
- Så det næste… - Hvad laver du?
- Har du endnu en ordre på surfbrætter? - Ja.
- Har du to bestillinger? - Ja. To surfbrætter.
Kan du få dem færdige, før du tager til Seoul?
Ja, det tror jeg.
Hvad er det?
Polaroidbilleder. Jeg ville tage nogle billeder.
- Jeg vil også tage billeder med det. - Vent.
Det er ødelagt.
Det er det her.
Hold det.
Sådan her. Bare tag et billede.
- Trykker jeg på knappen? - Ja.
- Tager du et billede af mig? - Ja.
Én, to, tre.
Og nu…
…tager du filmen ud herfra.
Du må bare vente.
- Åh, skal jeg vente? - Ja.
Mens jeg venter, tager jeg også billeder med det her.
Det analoge kamera?
Det er svært at håndtere.
Du skal lære om kameraets følsomhed,
forstå lukkerhastigheden
og kende til blændeåbningen.
Glem det. Kom her.
- Se. Det er fokus. - Okay.
Du kan bruge den til at justere fokus.
- Det er sløret, ikke? - Jo.
Skru på den. Du vil se to billeder i midten.
- Ja. - Når de overlapper, er det skarpt.
Nu ser jeg det tydeligt.
- Gør du? - Ja.
Godt gået. Du er god til det her. Du er klog.
Så vis mig det.
Et kys?
- Vejret er så dejligt i dag. - Så dejligt.
Vil du have noget?
- Lad mig prøve. - Okay.
Lige her. Læg hænderne her. Sæt farten ned.
Hurtigere? Sådan.
Jeg besvimede næsten!
- Jeg slipper nu. - Nej.
- Nej. Ikke endnu. - Jeg giver slip nu.
Nej. Ikke endnu.
Kom så!
Okay. Nu gør jeg det.
Én, to, tre.
Posér.
Én, to, tre.
Færdig?
Hvor smukt.
Én, to, tre.
- Jeg bløder. - Hvor?
- Jeg løj. - "Jeg løj"?
VI BLEV GIFT
Juster fokus, så bygningen…
- Jeg tror, den er skarp. - Virkelig?
Okay.
Den er helt ude af fokus.
Jae-won. Kom ud nu!
Hvad er der?
Hvad laver du? Hold op med at filme mig.
Nej. Jeg ser oppustet ud.
Ned med hånden. Se herover. Smil.
- Smil? - Gud, du ser godt ud.
- Øjeblik. - Hvad?
- Vi kan ikke tage selfies med den… - Én, to, tre.
Jeg har ingen kameraer…
…fordi hun har dem. Ja.
Jeg gav hende dem, fordi hun elskede dem.
- Hej. - Ta-da.
Tak!
Jeg tror ikke på ham.
Han gjorde meget for at skaffe kameraerne.
Gav han hende sine kameraer?
- Jae-won, af alle mennesker? - Præcis.
Jeg tryglede ham, men han lod mig ikke låne dem.
Den Jae-won, vi kender, havde købt et nyt til hende, ikke?
Så Yoon Seon-a har kameraerne nu?
Alle tre?
Gav han hende alle tre kameraer?
Jae-won er alt for romantisk.
Fint. Jeg er alt for romantisk. Er du glad nu?
Ja, ja.
Men jeg vil gerne vide, hvad hun gjorde med mine kameraer.
Yoon Seon-a solgte dem sikkert.
Hvorfor skulle hun sælge dem?
Hvis hun ser interviewet,
vil jeg gerne fortælle hende dette.
Må jeg?
HVAD?
Okay.
Sådan.
OKAY, KLART
Hej.
Har du virkelig solgt mine kameraer?
TIL YOON SEON-A
Hvis du har solgt dem,
hvad har du så gjort med pengene?
Har du købt mad? Været på druk? Shoppet?
Hvorfor gør du det her mod mig?
Det burde du ikke gøre. Man må ikke lege med folk…
Jøsses. Pokkers.
Hvorfor gjorde du det?
Jeg var forelsket i ham i to måneder.
Jøsses. Seriøst.
Bare tanken om hende pisser mig af.
Det hele var løgn,
men min kærlighed til ham…
Jeg mener…
Vær sød at finde hende. Hun hedder Yoon Seon-a.
Hun er køn, men led.
Sikke en taber. Gud, hvor er han ynkelig.
KØN, MEN LED
Jeg var oprigtig.
Men det er lige meget nu.
Det hører fortiden til.
Jeg vil ikke tænke på min fortid.
Min nutid er det vigtigste nu.
MARKETINGBUREAU
Vi smider normalt skrald ud i dag, ikke?
Du spørger hver dag.
Normalt affald på lige ugedage, andet på ulige.
Jeg havde lyst til pasta i dag. Tak.
Tag den efter maden. Vi har ikke spist endnu.
Lad mig først tage mig af min elskede hud.
Et øjeblik.
- Er nudlerne færdige? - Kast den.
Se.
De skal have mere.
Hvad laver du? Det er beskidt.
Undskyld mig? Sådan gør italienske kokke.
Nej. Jeg arbejdede på en restaurant, der serverede alt muligt…
Alt muligt hvad?
Nej, glem det.
- Vil du have noget vin? - Klart.
Jeg har ikke kølet den ned.
Jeg stiller den i køleren.
Køl den ned med is.
Forresten, hvad er det her i køleskabet?
Der er nogle mærkelige ting i vinskuffen.
Er det ikke film? De er alle brugte, ikke?
Hvorfor har du lagt dem der?
Godt. De passer perfekt.
- Hvorfor i køleskabet? - Farverne må ikke ændre sig.
Jeg fremkalder dem i mit fotostudie i Seoul, når jeg kommer tilbage.
Ændres farverne ikke derinde?
De vil ændre sig lidt,
men det er bedre end stuetemperatur.
- Hvorfor? Er det ikke interessant? - Jo.
Spis dem ikke, mens jeg er væk.
Jeg tjekker.
- Hvor mange der er? - Tretten.
Hvorfor lægger du dem tilbage i køleskabet?
- Hvorfor? - Jeg spiser dem.
De smager bedre, når de holdes friske.
Har du et kamera? Du har ikke et analogt kamera.
Hvidløget er brændt på. Smid det ud.
Vent.
Sikke et spild.
Så Kang Geon bor sammen med en kvinde?
Det ved jeg. Han bor sammen med Lee Eun-o.
Geon og jeg slog op på grund af hende.
Jeg tror,
de ender med at blive gift.
Okay. Godt arbejde.
- Godt arbejde. - Godt gået.
Hvor skal du hen?
Er de færdige med at rengøre bygningen i Sangam-dong?
- Ja. Hvorfor? - Jeg vil tage billeder.
- Overlad det til eksperterne… - Klart.
Han beder altid om problemer.
Jeg tog dem for et år siden, så farverne har måske ændret sig.
Nogle mennesker kan lide falmede farver på billeder.
Havde du dem i køleskabet?
Ja.
Vil du gemme dem som computerfiler, eller skal jeg scanne dem for dig?
- Nej, fremkald dem. - Alle sammen?
Ja. Dem alle sammen. Et af hver.
Jøsses.
Du skulle være den bedste til at fremkalde billeder.
Hvabehar?
Ja, der kommer mange eksperter til mit atelier.
Hvor lang tid tager det?
Hallo?
Goddag. Det er Park Jae-won.
Det er længe siden.
Hvor har du været? Bruger du ikke analoge kameraer længere?
Nej, ikke analoge. Jeg bruger kun digitale kameraer.
Jeg har photoshoppet og uploadet dem.
Hvornår skal jeg være der?
Du godeste. Jeg har ret travlt i dag.
Hvis det ikke haster, sender jeg dem med bud i morgen.
Okay.
Er de færdige?
Ja.
Vent, ham her…
- Jeg kender ham. - Nej, du tager fejl.
Nej. Han arbejder for et arkitektfirma.
Nej. Det er ikke ham.
Du godeste.
- Jeg henter dem. Vær sød at slå dem ind. - Okay.
Det var ikke min mening at sige det her.
Jeg sagde, at jeg gav hende de tre kameraer.
Jeg gav hende dem ikke.
- Jeg så kameratasken i lufthavnen. - Farvel.
Men jeg glemte det, fordi jeg havde travlt.
Og det var lige meget, for jeg troede, jeg ville få dem tilbage.
Det optager.
Okay.
Det er endelig dag nummer ét.
Jeg har træ.
Jeg overvejede at bruge balsa, men det var for dyrt.
Egetræ er for knudret og tungt.
Så jeg besluttede at bruge kejsertræ.
Fra i dag…
…vil jeg vise, hvordan man laver et surfbræt.
Godt. I dag…
…laver jeg en skitse af planken
og skærer den ud med en stiksav.
Okay.
Godt.
Din vagt begynder snart, så jeg stopper her.
I dag sætter jeg ribberne på stringeren.
Jeg laver en ramme, der skal på brættet.
Nå ja.
Jeg glemte at sige det.
Jeg laver vores egne brætter nu.
At lave surfbrætter ser nemt ud, men det er svært.
Jeg skal arbejde på kanterne i dag.
Det tager cirka to timer, før limen størkner.
Jeg skal vente to timer på hver.
Kan du se, hvor svært det er?
Det kræver meget at lave et surfbræt.
Bare så du ved det.
Det er så svært at lave det, uden at du ved det.
Jeg ved ikke, om du vil kunne lide det.
Men jeg gør mit bedste.
Så det næste…
- Hvad laver du? - Hvad?
Har du endnu en bestilling?
Ja. Vent.
Lad os gå ind. Sådan.
Godt. Langsomt.
Gæt, hvor vi er.
Hvor er vi? Hvad er det?
Hvor er vi?
- Dit værksted. - Ja.
Det lugter som dit værksted.
Ta-da.
- Det er dit værksted. - Ja, det er det.
- Og surfbrætter. - Ja, netop.
Hvor mange kan du se?
- To. - Ja, der er to.
Og hvad så?
"Hvad så?"
Aha. Skal jeg hjælpe med at slibe surfbrætterne?
Nej, det er ikke det.
Se dem lige. Der er to surfbrætter.
Hvorfor to? Dig og mig. Det er matchende surfbrætter.
Jeg har lavet dem fra bunden.
Jeg har lavet dem, mens du sov. Og før du vågnede
og tog på arbejde.
Jeg har lavet dem fra bunden. Det var hårdt arbejde.
Jeg har lavet dem.
Utroligt.
Ja. "Utroligt."
Er det alt, du har at sige?
Tja…
Hvad skal jeg gøre?
Nu skal vi tegne på surfbrættet.
Det er dit. Og det er mit.
- Er det ikke fedt? - Tak!
Jøsses.
Efter vi sagde farvel i lufthavnen,
har hun hverken ringet eller været her.
Men det, jeg virkelig ikke forstår, er,
at den dag,
den dag, vi skulle mødes her,
lagde hun en telefonsvarerbesked.
Jae-won, det er mig.
Seon-a.
Jeg hyggede mig med dig.
Vi
bør ikke ses igen.
Jeg beholder kameraerne.
Nej. Jeg stjal dem fra dig.
Det var min plan fra begyndelsen.
Undskyld.
Jeg har ikke engang fortalt Kyeong-jun om det, da det ikke er en god historie.
Jeg har hørt hendes sidste besked mange gange, men…
Ved nogen, hvad hun mente?
CHEONGGYE 2-GA
Jeg klædte mig ud som millionærfrue.
Det er en hemmelighed.
De er alle tomme.
Ikke noget. De er tomme.
Jeg har dem nogle gange med.
Det opmuntrer mig.
Tekster af: Anne-Li Wallmann