PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
#ROMANTIK
#VOLNOMYŠLENKÁŘKA
#ZABOUCHNUTÁ
#DOBROVOLNĚ SINGLE
#V DLOUHODOBÉM VZTAHU
A CO VAŠE LÁSKA?
Co děláte po rozchodu s krabicí vzpomínek?
- S krabicí vzpomínek? - Mám i lístky do kina.
Jsou to vzácné vzpomínky.
- Připomínají mi ho. - Mě mučí.
To je po rozchodu ta nejtěžší věc.
Věci neřeším.
Ne že bych to řešila, ale chci je zpět.
Proč je vracet? Jsou to jen věci.
Přesně. Vzácné vzpomínky
si držíme v srdci.
Tak jsem to cítil.
PŘED 3 LETY
- Sundej ho. - Sundej co?
Rozešli jsme se. Sundej ho.
Nezačínej zase.
S tím nemá rozchod co dělat.
Koupila jsem ti kabát, který máš na sobě,
když jsem byla v USA.
Sundej ho.
Fajn, sundám ho.
- Mikinu taky. - Šílíš? Je zima.
Měli jsme stejné. Sundej ji.
Hej, tu jsem kupoval já…
- Hned ji sundej. - Pane jo.
Myslel bys na mě, kdybys ji nosil.
- A to nechci. Dolů s ní. - No tak.
Sundej si i boty.
I ponožky.
- A proč? - Koupila jsem ti je.
- Kdys mi koupila ponožky? - Tehdy s těmi s Mickey Mousem.
Cože? Ty se smajlíky?
Měl jsi děravé, proto.
Ponožky ne.
Nohy
jsou jako druhé srdce.
Obuj si je. Musíš mrznout.
To je dobrý.
Chodím bosky naschvál.
Prý je to zdravé.
Viděl jsem tu hádku. Tam, jak prodávají jokbal.
Vážně?
Díky, vezmu si je.
Nechceš si to obléct?
Ty jo, díky.
- Počkej, ta mikina… - Je z mé střední.
- Střední škola Deun? - Jo.
Fotbalový tým?
Na Deunu máme šťávu, ničeho se neleknem!
Šiřme slávu Deunu po celém světě širokém!
Střílej, zaber,
pal do brány!
Makej, bojuj
za Deuany!
Deun!
- Těší mě. - Mě taky.
Tyjo, čumím, že ji ještě máš. Maturoval jsi letos?
Ne, před pěti lety.
Já před šesti. Ale taky ji mám doma.
Už chápu, žes mi byl povědomej.
Nebyl jsi brankář?
Ne, ale jsme si podobní.
Já sedával na střídačce a povzbuzoval jsem.
Nerad jsem se zapotil.
O Dong-sik, útočník, 24. ročník.
Jasně. Těší mě.
- Svět je malej. - Rád jsem ti pomohl.
Pořád s sebou nosíš věci?
Ne, dnes jsem složil zkoušky k policii.
Takže se stěhuju.
- Tak to blahopřeju. - Díky.
Je to sranda. Vyšel jsem z garsonky s těmi věcmi
a viděl, jak dostáváš nakládačku kabelkou.
Skoro mi to zlomilo srdce.
Asi protože jsme spolužáci.
Tu kabelku jsem jí koupil.
Dostals někdy po hubě svým dárkem?
No, rozhodně se s tebou nemazlila.
To nic. Život je jedno velký překvápko.
Stejně je šílený, že jsme se potkali.
Nezajdeme na drink?
Pojďme. Zvu tě.
- Díky. - Tak jo.
Tehdy jsme vypili tři rundy.
Chybí mi to.
Opili jsme se a šli na školní hřiště.
Hráli jsme fotbal bez míče.
Super. Ani jsem se nezpotil.
Ty ses po rozchodu bavil?
Sakra. Měla jsem ti sundat i kalhoty.
O ročník níž než Kon? To ho musím taky znát.
Nejspíš zrovna hlídkuje někde v Soulu.
- Jsem vytočená. - Jednou se potkáme.
- Náhodou, jako tehdy. - Kretén Kang Kon.
Jsme si souzeni.
To jo, jestli se znovu potkáte. Ožeň se s ním.
Jak se máš?
Pořád mám tvý pantofle a mikinu.
Až se potkáme, vrátím ti je.
Vyhodila jsem vše, co ho připomíná.
Neumím nic vyhodit, ani sundat prstýnek.
Lepší je všechno vyhodit.
Myslím, že vrátit.
K čemu ty věci vracet? Já bych je vyhodila.
- Tak je ten druhý vyhodí. No a? - Tím se vztah uzavře.
Hej, Kjong-čune, kápni božskou.
Tys to tehdy nešel ukončit.
PŘED 2 LETY
- Musíš to dělat, když pracuju? - Jindy bys mě odmítla.
Rozešli jsme se. Proč se chceš stýkat?
- Proč mi nebereš telefon? - Rozešli jsme se.
A co mám dělat s tímhle?
Psala jsem, ať to vyhodíš.
A já ti odepsal. Nedokážu to.
- Fajn, tak to udělám já. - Počkej, promiň.
Je to moje vina.
Co to říkáš?
Chtěl jsi to ukončit.
Proto jsi přinesl všechno, co jsem ti dala, ne?
Byla to lež.
Tu pohodu jsem jen předstíral.
Nechci se rozejít.
Byla to jen výmluva.
Chtěl bych se k tobě vrátit.
Já nechci.
- Nech to tu. - Ne.
Je toho víc.
Ještě mám spoustu tvých věcí, co ti musím vrátit.
Stejně jako ty.
Musíme se potkat aspoň desetkrát.
- Aspoň dvanáctkrát. - Měls to přinést všechno.
To bys neunesla.
Víš, jak je to těžké?
Chtělas, abych ho držel, když na tebe myslím.
Plyšáka, cos mi dala ke 100 dním.
Je tak velký, že jsem ho nepobral.
A ta kytka, co mám pořád v kanceláři.
V čistírně mám ještě kabát od tebe.
To všechno se nevejde do krabice.
Je to na náklaďák.
Máš auto.
Přivez mi to domů.
Takže můžu k tobě přijet?
Když jsme se pohádali a rozešli,
tak jsi mi to zakázala.
Říkáš, že to musíš vrátit.
Já to podle tebe sama neunesu.
To je fakt.
A můžu u tebe v tom případě přespat?
Rozešli jsme se. Proč bys u mě spal?
Já se s tebou nechci rozejít.
Jestli nechceš, abych u tebe přespal,
tak se desetkrát potkáme někde v okolí.
A já ti pokaždé přinesu krabici.
A příště si zajdeme
na tvé oblíbené tteokbokki.
Co je tohle?
- Ty si to nepamatuješ? - To jsem ti koupila já?
Koupila. Tehdy poprvé
v zábavním parku.
Fakt?
Proč to všechno schraňuješ? Už je to tak dávno.
Tak si nedáme tteokbokki,
ale rande v zábavním parku?
Nechám si to na hlavě celý den.
V tom případě
tady na mě počkej, dokud neskončím.
A já pak ten rozchod ještě zvážím.
Myslíš to vážně?
Díky, má paní.
Když jsem viděla ty zaječí uši,
vzpomněla jsem si, jaká je s ním sranda.
A o to mi šlo.
„Milovali jsme se. Ne, ještě pořád se milujeme.“
Udělat z krize příležitost.
V tom jsem profík.
Na něco bych se jí chtěl zeptat.
No…
Říkám, že jsem všechno vyhodila.
Nemám nic, co se ho týká.
Měl jsem foťáky.
Vzal jsem si do Jangjangu pár foťáků.
Ale už…
je nemám.
Tak jo.
Prima. Jsem tu dva týdny.
Surfy jsou skoro hotové,
čeká mě další krok.
- Další… - Co to děláš?
- Máš další objednávku? - Jo.
- Dvě objednávky? - Jo. Na dvě prkna.
Stihneš je dokončit před návratem do Soulu?
Myslím, že jo.
Co je to?
Polaroidy. Chtěl jsem něco nafotit.
- To si chci taky zkusit. - Počkej.
Je to v háji.
To je on.
Podrž to.
Takto. Můžeš fotit.
- Jen to zmáčknu? - Jo.
- Fotíš mě? - Jo.
Raz, dva, tři.
A teď
musíš odtud vytáhnout film.
Jen chvilku počkáš.
- Musím čekat? - Jo.
Zatímco budu čekat, zkusím fotit i tímto.
Klasický foťák?
Ten je složitější.
Musíš zjistit, jakou má citlivost,
pochopit čas závěrky
a vědět něco o nastavení clony.
To nic. Ukaž.
- Podívej, tady zaostříš. - Aha.
Tímhle upravíš zaostření.
- Je to rozmazané, že? - Jo.
Odšroubuj to. Uvidíš uprostřed dva obrazy.
- Aha. - Když se překrývají, máš zaostřeno.
Už to vidím jasně.
- Ano? - Ano.
Dobrá práce. Máš na to talent. Jsi chytrá.
Dokaž to.
Polibkem?
- Dneska je krásně. - To je.
Dáš si?
- Zkusím to. - Tak jo.
Tady. Ruce sem. Zpomal.
Rychleji? Jdu na to.
Málem jsem omdlel!
- Pouštím. - Ne.
- Ne, ještě ne. - Už pouštím.
Ne, ještě ne.
Jedem!
Fajn, jdu na to.
Raz, dva, tři.
Zapózuj.
Raz, dva, tři.
Hotovo?
Krása.
Raz, dva, tři.
- Teče mi krev. - Kde?
- Kecám. - „Kecám“?
VZALI JSME SE
Zaostři na tu budovu…
- Myslím, že ji mám. - Fakt?
Dobře.
Je úplně rozostřená.
Če-wone! Vylez!
Co je?
Co to děláš? Ne, nenatáčej.
Nech toho. Jsem oteklý.
Dej tu ruku pryč. Podívej se sem. Úsměv!
- Úsměv? - Vypadáš senzačně!
- Vydrž. - Cože?
- S tím neuděláš selfie… - Raz, dva, tři.
Takže už foťáky nemám,
protože je má ona. Jo.
Dal jsem jí je, protože si je oblíbila.
- Ahoj. - Překvápko!
Díky!
Tomu nevěřím.
Ty foťáky byly pro něj vzácné.
Dal jí je?
- Zrovna Če-won? - Právě.
Mně je ani nepůjčil, i když jsem ho prosil.
Če-won, kterého známe my, by jí koupil nový.
Takže ta Jon Son-a má teď jeho foťáky?
Všechny tři?
Vážně jí dal všechny tři foťáky?
Je to příliš velký romantik.
No tak jsem příliš velký romantik. Spokojen?
To je fuk.
Jen bych rád věděl, co s mými foťáky udělala.
Jon Son-a je určitě prodala.
Proč by je prodávala?
Jestli se na tohle dívá,
tak jí chci něco říct.
Můžu?
COŽE?
Dobrá.
Jdu na to.
JISTĚ
Ahoj.
Vážně jsi prodala mé foťáky?
JON SON-O
Pokud jsi je prodala,
cos udělala s penězi?
Koupila sis jídlo? Pití? Vyrazilas nakupovat?
Proč mi to děláš?
To bys neměla. Nemůžeš si s lidmi hrát…
Ach jo. Sakra.
Proč mi to děláš?
Dva měsíce jsem do něj byla zamilovaná.
Ach jo.
Stačí na ni pomyslet a naštvu se.
Všechno byla lež,
ale má láska k němu…
Prostě…
Prosím, najděte ji. Jmenuje se Jon Son-a.
Je hezká, ale je zlá.
To je zoufalec. Je fakt trapnej.
HEZKÁ, ALE ZLÁ
Tehdy to bylo upřímné.
Ale teď už je to jedno.
Už je to pryč.
Nechci se vracet k minulosti.
Zajímá mě přítomnost.
MARKETINGOVÁ AGENTURA O3
Dnes vyhazujeme směsný odpad?
Ptáš se každý den.
Směsný v sudé dny, tříděný v liché.
Měla jsem chuť na těstoviny, díky.
Vezmi si to až po jídle.
Ne. Má drahocenná pleť má přednost.
Už to bude.
- Už jsou hotové? - Zjistíme to.
Koukej.
Ještě chvilku.
Co to děláš? Je to špinavé.
No dovol? Takhle to dělají italští šéfkuchaři.
Nedělají. Dělala jsem v restauraci s různými druhy…
Druhy čeho?
Ale nic, to je fuk.
- Dáš si víno? - Jasně.
Není vychlazené.
Dám ho do ledničky.
Hoď do něj led.
Mimochodem, co je tohle?
V přihrádce na víno je cosi divného.
Nejsou to cívky filmů? Jsou použité, ne?
Proč je tam dáváš?
Bezva, krásně se vešly.
- Proč je dáváš do lednice? - Aby nevybledly barvy.
Až budu v Soulu, nechám je vyvolat v oblíbeném studiu.
Nezmění se časem barvy?
No, trošku jo,
ale míň, než kdyby byly v teple.
- Proč? Není to zajímavý? - To je.
Nesněz je, zatímco budu pryč.
Zkontroluju si to.
- Kolik jich je? - 13.
Proč je vracíš do ledničky?
- Proč? - Sním je.
Čerstvé chutnají lépe.
Ty máš foťák? Nemáš klasický foťák.
Hele, spálil se česnek. Vyhoď ho.
Počkej.
To je škoda.
Takže Kang Kon bydlí s ženou?
Já vím. Bydlí s I Un-o.
Kvůli ní jsme se s Konem rozešli.
Myslím,
že se jednou vezmou.
Fajn, dobrá práce.
- Dobrá práce. - Dobře.
Kam jdeš?
Už uklidili tu budovu v Sangam-dongu?
- Jo, proč? - Nafotím ji.
- Nechej to odborníkům… - To víš že jo.
Pořád si říká o problémy.
Vyfotila jsem je před rokem, barvy asi trochu vybledly.
Některým lidem se vybledlé barvy na fotkách líbí.
Měla jste je v ledničce?
Ano.
Chcete je uložit jako soubory nebo vám je mám naskenovat?
- Ne, vyvolejte je, prosím. - Všechny?
Ano, všechny. Od každé jednu.
Ty jo.
Prý jste na vyvolávání fotek nejlepší.
Prosím?
No, chodí ke mně spousta odborníků, to je pravda.
Kdy budou hotové?
Haló?
Dobrý den, tady Pak Če-won.
To ale byla doba.
Kde jste byl? Už nefotíte na filmy?
Ne, už ne. Teď už používám jen digitál.
Mám upravené a nahrané fotky.
Kdy můžu přijít?
No, dnes toho mám hodně.
Pokud to nespěchá, pošlu vám je zítra kurýrem.
Dobře.
Už jsou hotové?
Ano.
Moment, ten muž…
- Toho znám. - Ne, to se pletete.
Ne, nepletu. Pracuje v architektonickém studiu.
Ne, to není on.
Jejda.
- Posbírám je. Naúčtujte mi je. - Fajn.
Tohle jsem nechtěl říct.
Řekl jsem, že jsem jí ty tři foťáky dal.
Nedal jsem jí je.
- Na letišti měla tašku s foťáky. - Ahoj.
Ale spěchal jsem a zapomněl na ně.
O nic nešlo, myslel jsem, že je dostanu zpět.
Spouštím.
Fajn.
Je tu den číslo jedna.
Mám dřevo.
Chtěl jsem použít balzu, ale ta je moc drahá.
Dub má zase spoustu suků a je těžký.
Nakonec jsem se rozhodl pro paulovnii.
Ode dneška
vám představím, jak vyrobit surfovací prkno.
Fajn. Dneska
si nakreslím na desku hrubý obrys,
který pak vyříznu pilou.
Prima.
Dobře.
Jdeš do práce, tak pro dnešek končím.
Dnes osadím kýl žebry.
Vyrábím kostru surfu, která pak přijde na desku.
Jo, vlastně.
To jsem ti zapomněl říct.
Právě vyrábím surfy pro nás dva.
Vypadá to jednoduše, ale je to pěkná dřina.
Dnes mě čeká výroba hran surfu.
Lepidlo tvrdne asi dvě hodiny.
Pokaždé musím počkat dvě hodiny.
Vidíš, jak je to složité?
Vyrobit surf znamená spoustu námahy.
Jen ať víš.
A navíc je dělám tajně, abys o tom nevěděla.
Nevím, jestli se ti bude líbit.
Ale snažím se.
Další krok…
- Co děláš? - Tady… Cože?
Máš další objednávku?
Jo. Počkej.
Pojď dál. Tudy.
Fajn. Pomalu.
Hádej, kde jsme.
Kde? Co je to?
Kde jsme?
- U tebe v dílně. - Ano.
Cítím tvou dílnu.
Tadá!
- Co? Je to tvá dílna. - To je.
- A surfy. - Ano, surfy.
Kolik jich vidíš?
- Dva. - Ano, jsou dva.
No a?
„No a?“
Jo tak. Mám ti pomoct je obrousit?
Ne, to ne.
Podívej. Jsou to dva surfy.
A proč? Pro mě a pro tebe. Jsou stejné, pro nás dva.
Celé jsem je vyrobil.
Dělal jsem je, když jsi spala, než jsi vstala
a šla do práce.
Vyrobil jsem je od píky. Byla to spousta práce.
Vlastníma rukama.
Neuvěřitelný.
Jo. „Neuvěřitelný.“
Víc k tomu neřekneš?
No…
Tak co teď?
Teď je pomalujeme.
Tenhle je tvůj. A tenhle můj.
- Není to super? - Děkuju!
Bože.
Rozloučili jsme se na letišti
a pak už nezavolala ani nepřišla.
Jednu věc ale nechápu.
Ten den,
kdy jsme se tu měli potkat,
mi nechala vzkaz.
Če-wone, to jsem já.
Son-a.
Bylo to s tebou super.
Už
bychom se neměli vidět.
Nechám si tvé foťáky.
Ne. Ukradla jsem ti je.
Plánovala jsem to od začátku.
Omlouvám se ti.
Tohle jsem Kjong-čunovi neřekl, protože je to pěkně pitomý.
Poslouchal jsem tu zprávu pořád dokola, ale…
Nevíte, co tím mohla myslet?
ČONGGJE 2-GA
Vyfikla jsem se jako milionářka.
Mám tajemství.
Všechny jsou prázdné.
Nic v nich není, nic.
Občas je nosívám.
Zvedne mi to náladu.
Překlad titulků: Marie Pavlů