ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
#РОМАНТИЧНІ
#ВІЛЬНІДУХОМ
#ДІВОЧЕЗАХОПЛЕННЯ
#ВИБИРАЮСАМОТНІСТЬ
#УТРИВАЛИХСТОСУНКАХ
ЯК ТВОЄ КОХАННЯ?
ПІСНЯ «KISS ME KISS ME» РОК-ГУРТУ BEETLEJUICE, ЗАСНОВАНОГО
Ти впевнений, що буде дощ?
Так, передавали дощ.
У 1962 РОЦІ В ЛІВЕРПУЛІ.
Але на дощ не схоже.
Нічого страшного.
ТО БУВ ТАЛАНОВИТИЙ І ПОПУЛЯРНИЙ ГУРТ.
Ходи сюди.
ВІН ДОНИНІ БАГАТЬОХ НАДИХАЄ.
НА ВІДМІНУ ВІД БІЛЬШОСТІ ПІСЕНЬ,
У «KISS ME KISS ME» ВІДКРИТО СПІВАЮТЬ ПРО ЛЮБОВ.
БАГАТО КОРЕЙСЬКИХ СПІВАКІВ ПЕРЕРОБИЛИ ЇЇ.
- А знаєш що? - Що?
Я не можу зосередитись на книзі.
Можемо щось інше подивитися.
Що це означає?
Купила, бо це гарно. Я більше ні в чому не намагаюся знайти зміст.
Ось що це означає.
- Мені подобається. - Чому?
Просто так.
Мені до душі твій стиль, характер…
Мені подобається в тобі все без винятку.
Почався дощ.
Бачиш? Я ж казав.
- Правда? - Так.
Я не помилився, так? Я ж казав.
- Ходімо. - Що? Куди?
Куди ти зібралася?
Ей, обережно!
Хутчіш, Джевон.
Ей, Сона!
Зачекай мене!
- Ей! - Падає дощ!
Зачекай мене, Сона!
- Він так освіжає! - Хіба не прекрасно?
Тоді я вперше в житті не засмутився,
що в мене не було парасолі.
Навпаки, я був щасливий.
- Ти через місяць їдеш? - Так.
Я взяв відпустку на один місяць. А що?
Якби ти взяв ще місяць відпустки, тебе б звільнили?
А навіщо? Взяти ще місяць?
Якщо мене звільнять, повернусь у попередню компанію.
Якщо я попрошу ще місяць,
вийдеш за мене?
Ти серйозно?
Так. Наречений і наречена вже є.
Є де жити. Ми один одному подобаємося.
Ти хіба більше не відмовляєш і не вагаєшся?
Ти правий.
- На весіллі було б весело. - Правда? Хіба ні?
Зробімо це заради цікавості. Добре?
- Зробімо це. - Звісно.
А ти нічого не маєш додати до освідчення?
Освідчення?
У мене є одна фантазія.
Повторіть ще раз. Що?
Таксофони ще існують?
У нього немає мобільного?
Як ніяково.
Освідчення? Так, я її освідчився.
КОМПОЗИЦІЯ «WHAT DO YOU THINK?» ГУРТУ YURISANGJA, ЗАСНОВАНОГО У 1996 РОЦІ.
ЦЕЙ ЧОЛОВІЧИЙ ДУЕТ ЛЮБЛЯТЬ ЗА НІЖНІ БАЛАДИ.
ЦЯ ПІСНЯ ВХОДИТЬ ДО ЇХНЬОГО СПЕЦАЛЬБОМУ 2005 РОКУ.
МЕЛОДІЮ ВЗЯТО З ТВОРУ МОЦАРТА «СЯЙ, МАЛЕНЬКА ЗІРОНЬКО».
Як це дивно
Що я весь день дивлюсь на тебе
- І питаю себе… - Що це?
- …Чи я не зійшов з розуму… - Що це?
…А потім я знову посміхаюся
Як це дивовижно
Ти ввійшла у моє серце
Без стукання
Ти шумно бігаєш…
- Він здурів? - …І змушуєш мене хвилюватися
Я не можу
Викинути тебе з голови
Ти не знайдеш у своєму серці
Кімнатки, щоб мене у ній замкнути?
Що ти думаєш?
- Готово. - Добре.
Уже знімає.
Отже, поїхали.
Починаємо шлюбну церемонію Юн Сона і Пака Джевона.
Не роби цього.
Юн Сона, обіцяєш кохати Пака Джевона до смерті?
Так!
Пак Джевон, обіцяєш кохати Юн Сона до смерті?
Так!
- Обіцяєте бути разом до старості? - Так!
Навіть у дощ і сніг, у вітер і сонце, чи обіцяєте ви… Ні.
Навіть у дощ і сніг, у вітер і сонце, обіцяєте не розлучатися?
Так!
- Достатньо. - Що?
Церемонія завершується.
Ні, це ще не кінець.
Це тобі.
Не знімаймо їх ніколи.
КЕРІВНИК ПАК ДЖ.
Тому злюся ще більше.
Куди вона діла обручку?
Точно викинула.
Саме так. Я її викинула.
Після розриву хоча б обручку повернула.
І що далі? Подаруєш іншій?
Я схожий на скнару?
Я просто не розумію її.
Навіщо брати шлюб, щоб потім його кинути?
- Власне. - Перепрошую.
Я пишу заявку на проект і зараз трохи зайнята.
Вона точно не збиралася.
Схоже, він досі хоче все прикрасити.
Їхній шлюб не має юридичної сили.
- Хай він усе забуде. - Так, йому варто.
- Хіба йдеться про юридичну силу? - Я його розумію.
Шлюб був нікчемним, тому він і має більшу емоційну прив’язку до нього.
Краще не ускладнювати.
Вони прожили разом усього два місяці.
А це мало?
Життя довге. Два місяці - це мало.
Не думаю, що йому варто на цьому зациклюватися.
Забудь. Годі вже.
Їм легко казати. Їх це не стосується.
Поки вони були разом, він щось губив?
До чого це питання?
Просто виринуло в голові.
Що, як її ціллю був не він?
І що з того?
Ну…
Може, вона зблизилася з ним з якихось прихованих мотивів.
А якби в нього була золота жабка вагою один ньянг?
Яка її ціна?
Я вартий менше за 37 грамів золота?
Вибачте. Мій друг трохи тупуватий.
У нього як у письменника багата уява.
Але ж це можливо.
Вона щось хотіла. Тому зблизилась і вкрала.
Досягла свого й кинула.
- Кажете, він письменник? Він гарно пише? - Перший твір вийшов у журналі.
У нього жахлива уява. Чим він заробляє на прожиття?
- Він точно нічого не губив? - Точно.
Я нічого не губив.
Чому вона зблизилася з тим, хто нічого не має?
Я хочу побачити його особисто.
Боже, як я його ненавиджу.
Хай спершу зустрінеться зі мною.
Зі мною. Спершу зі мною.
Шосте чуття підказує, що він щось загубив.
Це точно вкрала Сона.
Заради тієї речі вона й зблизилася з ним.
Він не хоче визнати,
що заради цього вона розіграла любов.
Знаєте,
це те, що двадцятирічна скаже вісімдесятирічному.
«Я тебе кохаю. Я так тебе кохаю, що хочу від тебе дітей!»
РОЗЛЮЧЕНИЙ
Він просто хоче вірити,
що це правда.
- Ти правий. - Ей…
Не знімайте.
Вимкніть камеру. Я… Це інтерв’ю…
Ні. Я більше не можу. З мене годі.
Я виходжу з гри.
ЗАСМУЧЕНИЙ
Кажу вам. Це неправда.
Її почуття до мене були щирі.
Вона була цілком чесна та закохана.
Я не думав, що вона може ще більше мене кохати.
Знаєте що? У неї не було середини.
До неї мене ще ніхто так сильно не кохав.
Чорт. Ви собі й не уявляєте.
- Ще два пива. - Ще два? Добре!
СЕРФІНГ У БІНА І РАМЕН ВІД НАНА
- Сона. - Так?
- Викинь залишки їжі. - Викину.
- Ось ваше пиво. - Дякую.
- Смачного. - Дякую.
Ти вже повернулася? Де відро?
Не знаю.
- Не знаєш? - Ні.
Ти його викинула?
- Звісно. - Це неправда.
- Справді? - Раніше мені вдавалося краще.
- Годі вже. - Дай сюди.
- Кінець? - Так.
- Ходи. - Це як посмішка.
- Ви змінилися. - Жалкуєш, що побралися?
Що це?
- Кажи, що вже йдеш. - Сона, випий пива.
- Присядь. - Випий.
- Ні, мені треба додому. - Що?
- Чому? - «Додому»? Тобто до будинку?
Так, і він має піти зі мною.
Що? Ви кудись зібралися?
- Я лиш… - Ми йдемо додому.
Я живу з ним у трейлері.
- Серйозно? - Разом?
Так, ми живемо разом.
Уже майже місяць.
- Так, майже місяць. - Що?
- Місяць?
Ви збожеволіли?
Вона не жартує?
Ми навіть побралися.
- Що? - Побралися?
- Не може бути! - Не…
- Дайте пояснити. - Ви подуріли!
Так, ми справді одружилися.
- Але це нічого не означає… - Тому запам’ятайте:
Джевон мій.
- Привітаймо їх. - Так.
- Вітаємо! - Вітаємо!
- Вітаємо. - Вітаємо.
Як ти могла всім розповісти, що ми живемо разом?
Бо це правда.
Я живу там уже три тижні.
Якщо й так, тобі не соромно?
- Зовсім ні. Я на весь світ би це сказала. - Яким чином ти би це зробила?
- Ми побралися й живемо разом. - Ей, припини.
Ми побралися й живемо разом.
Зачекай.
- Наші вітання. - Ми побралися й живемо разом.
Припини. Ти змушуєш мене ніяковіти. Я серйозно.
Ми одружилися! Ми живемо разом!
Боже, як мені ніяково.
Погода просто чудова.
- Так освіжає. - Ага.
Як весело.
- Наздоганяй, Сона. - Зачекай!
КРУТИЙ ПІДЙОМ МІСЦЕ ДЛЯ ВІДПОЧИНКУ ЧЕРЕЗ 150 М
Джевон, тримайся там!
Ти зможеш! Я поїду першою!
Не їдь! Зачекай на мене!
Де Земля Юн Сона?
А де її Марс…
Що? Ей, що ти зробила?
Що це?
Ненавиджу це!
Хіба це не мило? Це ж так гарно.
- Ваші страви готові. - Чудово.
- Що? - Що?
Чому у Джевона більше?
- Так. - Доїдай, Джевон.
Я додала пару молюсків.
Боже, але чому так багато?
Я люблю молюски.
Смачно?
Бульйон якийсь… інший.
Між нами було щось особливе.
Вона зблизилася зі мною не з прихованих мотивів.
Це все він винен.
Це все негідник Кенджун.
Так, я той Цой Кенджун.
Він запоров роботу, тому я мав повернутись у Сеул.
Звідки два місяці, якщо він їхав на один?
Робота не забава.
Директор розшукав мене за однієї умови:
відпустка на один місяць.
Власне. На один місяць. А ти не повернувся
й не залишив мені вибору. От я й здійняв ґвалт.
Я менш кваліфікований за тебе.
Коли критикуєш мене, говори тихіше.
Я все чую.
Господи.
Припини телефонувати мені. Я в дорозі.
Так, я приїду та розберуся.
Нічого не роби й сиди тихо. Скажи татові, що розберуся.
Сходжу в райвідділ і розберуся.
Так. Скільки ще казати тобі не переживати? Ми ж не зробили нічого незаконного.
Хай там як, я відправив свою дошку. Обов’язково забери її.
Джевон.
Вибач, Сона. У Сеулі виникла невідкладна справа.
- Запам’ятала мій номер? - Так.
Що робитимеш, як забудеш мій номер?
- Ось. - А якщо загубиш?
- Не загублю. - Я запитав: «А якщо?»
Де й коли ми маємо зустрітися?
Чхонгечхон, третя сходинка, остання субота місяця, о десятій.
Добре. Не забудь.
Вибачте. Переставте своє авто.
Так, сер. Одну хвилину.
Я просив тебе купити телефон. Нащо постійно позичати в Біна?
Наберу тебе, щойно куплю його в Сеулі.
- Тобі треба йти. - Добре.
- Бувай. - Бувай.
- Я серйозно. - Добре.
- Прощавай. - Прощавай.
- Бувай. - До зустрічі.
Іди вже.
Поквапся.
Це був кінець.
Безповоротний.
Ми чітко домовилися зустрітись у Сеулі.
Але то був кінець.
Ми мали повернутися до Сеула разом.
Але Кенджун…
- Куди зібрався? - Не знаю.
Як не знаєш? Це ж…
Викинь їх! Чого досі з ними носишся?
- Чому? - Ми їх не використовуємо!
Ти жахливий працівник. Ідіот.
Він починає мене виводити.
Джевон, зачекай.
Джевон. Господи.
- Ти міняєш проект? - Так.
- Не можна. - Чому?
- Послухай… - Я керів…
Добридень, сер.
Я відчиню вам двері.
Заходь.
«АРХІТЕКТУРА Й ЛЮДИ»
Добридень.
КЕРІВНИК
Як ти смієш міняти проект того будинку у Буам-доні?
Це твоя компанія?
Хочеш зруйнувати компанію батька?
- Сер. - Ах ти негіднику.
Сер, не «негідник», а пан Пак.
Дядьку, я зачиню.
Кричіть і лупцюйте його скільки завгодно.
Скільки разів ти вже міняв?
Ти вже мав би знайти підрядника й розпочати будівництво!
Дивіться. З цього боку гора Пугаксан.
Сходи мають бути тут, щоб бачити цей краєвид дорогою догори й донизу.
Ми підтвердили, що гору дуже добре видно
з вітальні нагорі.
Клієнт каже, що проект і так чудовий.
Він не знає, що краще.
Ми більше знаємо про моделі й повинні йому сказати.
Тоді ти мав від початку робити все добре.
Гора Пугаксан тільки цього місяця перемістилась у наше місто?
Я не міг, не маючи досвіду роботи. Тому й отримую лише чверть від вашої зарплати.
Неймовірно. Як я довірив тобі свою компанію?
Власне. Чому ви це зробили?
Мені було добре на попередньому місці. Чому ви перетягли мене сюди?
Я щиро поважав директора попередньої компанії.
Дядьку, що я вам казав за супом і соджу?
- Що ви пожалкуєте… - Що ти накоїв, негіднику?
Сер, не «негідник», а пан Цой.
Ах ви, шмаркачі зелені.
До побачення.
Ви обоє: якщо це повториться,
- вас обох буде звільнено. - Дякую.
А мене за що?
Мені подобається ця компанія. Але
не її директор.
Насправді він мені дуже подобається.
А мій керівник ні.
Якщо вже зайшла мова, Кенджун…
я подумав про те, щоб перенести сходи.
- Ось сюди. - Стривай. Припини.
Давай по порядку.
Якщо змінимо тут,
доведеться перенести ще й ванну та спальню.
Знаю, але все ж зробімо це.
- З’їздимо туди? - Не чіпай. Я не можу.
Чому?
Не можу. У мене побачення з Ріні.
Я виходжу, коли вона йде з роботи.
- Тоді поїдьмо разом. - Це абсурд.
- Я з вами. - І що робитимеш? Нізащо.
Дозволь приєднатися.
- З мене морозиво. - І не мрій.
Кенджун.
Агов, пане Цой. Агов!
- Це тут. - Справді?
Ваша комбо-піца. Смачного.
- Дякую. Виглядає смачно! - Дякую.
Зачекай. Хвилинку.
Я вже не та, ким була колись.
Я нова Лі Ино.
Мем.
Господи.
Я тебе не впізнала. Ти так змінилася.
Як у вас справи?
Отже, я чула, що ви тепер заступниця гендиректора.
Погарнішала.
- І стиль докорінно змінила. - Це ще не все.
У моєму житті все змінилося.
Ясно. Скільки ти вже тут не працюєш?
- Уже сім років. - Твоя правда.
- Ти ще вчилася, так? - Так.
- Ось моя візитівка. - У тебе є робота.
Що? Заснувала власну компанію?
Так, з одним працівником. Називається «О3», а не «03».
Бо в моєму імені є три літери «О».
Ти стала красномовнішою.
Скільки вона працює?
Менше року. Дев’ять місяців.
І як ідуть справи?
Я обходжу знайомих і прошу в них роботи.
Ще жодного замовлення не відхилила.
Ледве зводжу кінці з кінцями.
Якщо вже зайшла мова про це. Міс…
Тобто мем.
Прошу, дайте роботу.
- Яку роботу? - Що завгодно.
Може, вам потрібен підрядник.
Як треба, винайму сумісників.
Байдуже, яке замовлення: мале чи важке. Я не перебірлива.
Ти принесла своє портфоліо?
- Добридень. - Добридень.
Що сталося?
Ми ще не з’єднали труби, а два дні тому йшов дощ. Чорт.
Це для вас.
- У вашої дружини день народження. - Не варто було.
Уже не треба купляти торт.
- Трохи перекусити. - Боже, дякуємо.
- Дякую, пане Пак. - То пусте.
- Попрацюю за вас. - Ні, не треба.
Знищите собі костюм. Він смердітиме.
- Господи. - Кидайте сюди.
Ви вже знаєте.
Працюєш лише після прочухана.
- Знаєш цю пісню? - Так.
Я не міг тебе відпустити
Тому навіть час Не зміг забрати тебе в мене
Наші спогади про час разом Засіли глибоко, наче шипи в рані
Того дня він прилетів у Янг’янг.
…пожити місяць у трейлері.
А друге - цілий місяць займатися серфінгом і нічим більше.
Він мав піднесений настрій.
Як і всі, хто подорожує.
Як і я сама.
Та-дам!
Схоже, ми були тоді як божевільні.
Починаємо шлюбну церемонію Юн Сона і Пака Джевона.
Ми одружилися! Ми живемо разом!
Ті два місяці, що ми провели на пляжі, були як сон.
Вона казала, що теж живе в Сеулі. Я думав, що хоч раз перетнуся з нею.
Не судилося.
Намагаюся його забути.
Ні, я вже його забула.
Падає дощ?
Що? Зламалися?
Вимикайтеся.
Що сталося? У чому проблема?
Що? Тут зупинка заборонена.
Опускайтеся. Кажу вам, опускайтеся.
Господи. І це зламалося?
Чорт забирай.
- Ото сморід. - Яка гарна машина.
Напевне, батьки йому купили. А я купила свою сама, за власні гроші.
Як незручно.
Те вікно теж зламалося.
Так, напевне, класно, коли вікна відкриваються.
Здуріти. Який тісний світ.
Він же мене не бачив, так?
«О3»
Чому кинула?
Знаєте, що найгірше в такому розриві?
Не те, що я сумую за нею чи за днями, що ми провели разом.
Я постійно себе питаю: «Що я зробив не так?»
Дайте подумати…
Причин удосталь.
Причин?
Упевнений, що їх немає. Я все робив правильно.
По-перше,
він цього не пам’ятає.
Мені подобається в тобі все без винятку.
- А що, як… - Так?
…я була б іншою людиною?
Іншою людиною? Якою саме?
Якби не було цього татуювання? Якби носила інший одяг, мала іншу зачіску?
То була б не Юн Сона.
Ось вам і причина.
Я ж казала. У Янг’янгу була несправжня я.
Тоді я й подумала:
«Мені треба
з ним розійтися.
Треба припинити тут ці стосунки».
Якби ми сварилися, розрив був би не такий болючий.
Є й інша причина…
Я лиш хочу знати,
де вона зараз і чим займається.
Переклад субтитрів: Маркіян Плесак