Де казан з цукровою ватою?
Мені потрібен той казан.
Казан з ватою потрібен на вчора.
Я не… я ніде його не бачу.
Дякую. Казан.
Дякую.
ВЕСТВУДСЬКІ ВІДЬМИ
А де вата? Це просто довбаний казан.
Вибачте. Даруйте. Мені дуже шкода.
Моє перше велике замовлення.
Боже мій. Вітаю.
- Привіт. - Дивовижна вечірка.
- Дякую. - Зазвичай вони херові.
Ну дякую.
Я випила пʼять зайвих коктейлів,
і знаєш, матусько, треба продумати план дій,
бо у Ванкувері є шикарний стрип-клуб, там подають найкращі устриці.
На жаль, я хочу встигнути на рейс о пʼятій,
щоб побачити дітей, поки не лягли.
- Але це було б класно. Дякую. - Яка ж ти матуська.
Чудово. Дуже добре.
Але скажи: готова гуляти весь наступний вікенд на фесті в Остіні?
- Ця відьма. - Ага, і ця сучка.
- Погуляємо. - Добре.
Будемо гуляти в усіх містах Північної Америки й ще тиждень у Сеулі.
- Звучить як погроза. - Бо це погроза, дівко.
Мені треба… домовитися зі своєю людиною, але…
Іди, дівчинко. Люблю цю драну козюльку.
Чорт. Чорт.
Паскудство.
Змінено вихід.
Посадка на рейс 216 здійснюється біля виходу 41B.
Чорт.
Подивитеся за речами?
- Що? - Речі. Подивитеся?
Я… я б не хотіла.
Дякую.
Що? Я…
МЕЙВ
Сонечко. Вставай. Іди в ліжко.
Вставай. Отак, доню.
Отак.
Відпочивай.
ПЛАТОНІЧНЕ КОХАННЯ
- Ось ти де. Привіт. - Йо, сусідко.
Ось «Кривава Мері».
- Від похмілля, розумієш? - Чудово.
Які плани на сьогодні?
Потрібна допомога в кількох справах, якщо ти не проти.
- Без проблем. - Ну супер.
Я у тебе в боргу.
Що, прямо зараз?
- Перенесеш на горище? - Обовʼязково.
Котру?
Усі.
- Дякую. - Ясно.
Привіт, дівко. Буквально нічого. А в тебе що?
Слухай. Пошукаєш там мишачий послід?
У тебе є рукавички чи маска?
Маски не допомагають.
Я попрошу тебе перемістити ще одне.
- Не поїду! Ні! - Поїдеш у будинок для старих.
- Не поїду! - Байдуже, хочеш ти чи ні!
Поїдеш, стара!
- Вона здорова. - Ні!
- Чого стоїш? Хапай її! - Вибачте. Даруйте.
- Хто це? - Яка різниця?
- Хто ви? - Друг вашої дочки.
- Підніми її! - Що ти знайшов у цій хвойді?
Раз-два – і в дамках.
ПАНСІОНАТ «ПРИБЕРЕЖНІ ДУБИ»
Не знаю, чому я боялася.
Заїдемо в Panda Express?
Я не голодний.
Як хочеш. Мені більше буде.
Затамувавши дух, Койот вставив ключ у замок.
Двері розчахнулися.
У вестибюлі було темно й порожньо.
Картина почала прояснюватися.
Злочин був ідеальний, за винятком однієї деталі.
Койот знав.
Ох, чорт.
Та ну. Зосередься.
Гудіння серверів заглушило звук кроків Койота.
Койот знову натрапив на слід.
Але чи не заросло павутинням його вміння кодити?
Ну давай. Розберися.
Головний юрисконсульт каже, що вже кінець.
Угоду закрито.
Чи ні?
Чому писати так важко?
Я застряг. Письменницька творча криза.
Я так добре йшов, а потім… зайшов у глухий кут.
- А хіба це не нормально? - Мабуть, так.
Але це так дратує.
А що каже Сильвія?
Ми не розмовляємо про мою книжку.
Може, в цьому й біда.
Вона дала зрозуміти, що не вірить у мене
і вважає «Бретта Койота» туфтою.
Сказала щось типу: вертайся на роботу
і регулярно принось зарплату.
Так і сказала?
Ні. Слів було менше.
Що конкретно вона сказала?
Що невдоволена, бо я не порадився з нею перед звільненням.
Ну добре.
Мені теж не сподобалось, як ти пішов.
Це було трохи дивно.
Ти затьмарив Френка. То був його вечір.
Справді? Написати йому?
Думаю, не варто.
Він подався на рік у круїз.
Постійно викладає фотки з другою сімʼєю.
Немовля в 60-річного, мені якось незатишно.
Химерно.
Що робимо після обіду?
Я мушу вертатися на роботу.
У мене є робота.
Цілий день працюю.
Точно. Справді.
Алло.
- Привіт! - Привіт.
Я так давно тебе не бачила.
- Так. - Кілька тижнів.
Я сто років не привозила дітей.
- Як це приємно. - Ні. Я за цим скучила.
Я вдома вже не буваю.
На тому тижні їду на якусь «Межу міста Остін».
Гурт They Might Be Giants виконає пісні
з нашого шоу «Робот-підліток», а після цього – свято.
- Це ж так цікаво. - Спочатку було цікаво,
а тепер мені бракує дітей, сімʼї й мого життя.
Я пожартувала. Це зовсім не цікаво.
Ти дивилася «Робота-підлітка»? Відстійний серіал.
Та дивилася. Ми організовуємо всі їхні свята.
До речі, серіал не для нас. Для десятирічних хлопчиків.
Я знаю. Мене Сем підсадив.
Хоча Торі Спеллінг – дуже смішна мама-бот.
Класно, що вона повернулася. #ГарячеЛітоТорі.
Що з тобою? Чому ти дивишся той серіал?
Уникаю Вілла.
А що з Віллом?
Боже. Не згадуй.
Він живе у мене кілька тижнів.
Не розумію, де він узявся на мою голову.
Він хоч що-небудь робить?
Готує тимчасовий «Гівняний барчик». Я просто…
Чесно кажучи, нема моральних сил.
Тимчасовий бар?
То була моя ідея. Він хоче привабити інвесторів.
- Він тобі не розказував? - Ні.
Ми не спілкуємося.
Ти його скинула на мене.
Тепер я не знаю, як його здихатися.
Здихатися його неможливо.
Я все перепробувала.
Ясно.
Є один метод, якого ти не пробувала.
Оце зненацька.
- Так. Для мене теж. - Так.
Попереджаю: я стаю дуже навʼязлива.
Комплекс проблем з татусем.
Добре.
- Мені варто зʼїхати. - О, ні.
- Але я тебе розумію. - Може бути незручно.
- Але дякую. - І я тобі.
Йо. Ще раз дякую, що пустив пожити.
Я знаю, в тебе самого купа проблем:
домашній арешт і все таке.
Та без проблем.
Ми з тобою як родичі.
А родичі підтримують одне одного.
Однозначно. Колишні зведені родичі, але я все одно вдячний.
Але я попрошу тебе про послугу.
Збігаєш у магазин, купиш енергетичних напоїв Celsius?
- Залюбки. - Шик. Це так кльово.
- Дякую. - Я тебе ціную.
- Мені в радість. - Люблю тебе.
У тебе там є відеоігри?
А коли ти підеш?
Мені зараз іти?
Так. А що, якісь проблеми?
Я прийшов 15 хвилин тому.
Приніс тобі шість штук.
Я вже їх випив.
Смієшся? Порахуй, Вілл.
Омаре, ну ти уявляєш?
Хіба б я просив ще Celly, якби не було потрібно?
Не просив би.
То пий менше Celly. Ти про це не думав?
Чому? Це ж на 100 % натуральний напій.
Без штучних консервантів. Без штучних ароматизаторів.
Він природний і натуральний.
Celly функціонує на 100 %.
Ну й хрін? Це нічого не означає.
Це напій. Він не функціонує. Це просто напій.
Клінічно доведено: Celsius функціонує.
Що значить «функціонує»? Це тупо напій.
- Клінічно доведено. - Усе функціонує.
- Якби ти дослідив, ти б знав. - У якій якості?
- У клініці. - Що ви мелете?
Це маячня. Що ви тут робите?
- Ні, ну ти бачив таке? - Я не розумію.
Ти на нервах, бо підсів на Celsius.
Скільки ти пʼєш за день?
- Одинадцять, курва. - Це багато, курва.
Він на 100 % доведено функціонує.
- Це тупа маячня. - Що ти верзеш?
Не повторюй. Ти вже геть з глузду зʼїхав.
Боже!
На коробці написано, що можна два.
Ну от. Celsius каже: не пий Celsius.
- Це вимушено. - Ніхто не мусить так казати.
Це якесь урядове правило.
Який напій на планеті скаже: не пий мене?
Вілл! Хлопці. Вілл, замовкни.
Я не потуратиму твоїй залежності.
Хай він тобі купує Celsius.
Ти щойно заселився, ти хлопчик на побігеньках.
Якщо не хочеш бути на побігеньках,
знайди наступного, хто заселиться, тоді він буде бігати по Celsius.
Якщо знайду людину, яка поселиться у вашій квартирі,
я не муситиму купувати вам Celsius?
- Удачі. - За такою логікою
у вас тут житиме тисяча людей,
бо ніхто не схоче бігати по Celsius.
- Супер. - Алергії на друзів нема.
- Кльово. - Чудове життя.
Буде більше людей для «Гри Реджі».
Ти серйозно? Ти… Буквально…
Вілл, ти нас лякаєш цими підставками.
- Яка різниця? - Точно. Мені – ніякої.
А знаєте, хто качає? Кейтлін Кларк.
- Я люблю Кейтлін Кларк. - Ти зовсім уже.
На одну тему не можеш говорити довше, ніж дві секунди.
Раян Рейнолдс молодець у футболі,
а я так хочу в жіночій НБА.
- Було б класно. - Ага. Ти купиш жіночу команду НБА.
Тобі надвір не можна виходити, довбень.
Омаре.
У вихідні в мене продаж.
Допоможеш перевезти пивоварню?
Ні.
Я лечу на повітряній кулі.
Він віртуально когось трахає при нас у твоїй вітальні.
Серйозно? Що ти бачиш?
Здебільшого сраку й кактуси.
Я страшенно тішуся.
Вітайте в білому кріслі любові мою милу подругу Сильвію Ґрівз.
Сильвіє, розкажи нам, чим займаєшся.
Я організаторка заходів у компанії-продакшені.
Ми любимо «Таємниці юного Дарсі».
Захоплюємося Мейсоном Ґрандом.
Сильвіє, чи можеш ти сказати, що на цьому етапі ти забезпечуєш сімʼю?
Мабуть, так.
Так. Раніше такого не було.
І які враження?
І памʼятай: не бійся бути собою справжньою.
Ти в білому кріслі любові. Торгова марка.
Розкажи свою історію. Вона важлива для мам.
Враження приємні.
Так. Це нелегко й часом самотньо,
керувати власним бізнесом… малим бізнесом,
але я почуваюся потрібною.
Люди про це не говорять,
але повертатися у робочу сферу,
виховавши трьох дітей – це трохи…
«Розбиваючи скляну стелю з Кейті Філдс»
підтримує компанія ZipRecruiter.
Твій спонсор – ZipRecruiter?
Ні, але хіба не чудово звучить?
Ми вернулися.
Ого.
- А без цього ніяк? - Це необхідно.
Тобі цікаво?
Дуже цікаво.
- Говори природно. - Добре, вибач.
Привіт. Добрий вечір.
Ого, яке чудо.
Пивоварня нарешті покине мій двір.
Так. Усе готово до відʼїзду.
- Ти сам? - Ага. Ніхто не схотів помагати.
Але я зможу. Все добре.
Чудово.
Зараза.
Ну, давай.
- Бляха. Сунься. - Стій, стій.
Допомогти? Ти знищуєш мені сад.
А Чарлі вдома?
Воно важезне, а він дико сильний.
Його немає. Я допоможу.
До речі, ти куштувала Celsius? Таке прикольне.
Натуральний. Клінічно доведено – функціонує.
- Що це означає? - Клінічно доведено.
- А функціонує – це як? - Це…
Якщо хочеш знати, чи функціонує,
відповідь – так, бо клінічно довели.
- А яка його функція? - Просто функціонує.
- Доведено. - Я не розумію!
На. Покуштуй.
- Манго? - Галактичний вайб.
- Ух ти. - Отож.
- Шипучка. - Смачне.
Не пий так багато й так швидко.
Там багато кофеїну.
- Так. - На мене кофеїн не діє.
- Надіюся. - Добре.
- Поїхали. - Раз, два…
Зараз ми…
Треба покрутити. Гойдай туди-сюди.
Гойдаю!
Повірити не можу – цілком натуральний.
- Буквально цілком. - Аж не віриться.
- Отож. Здуріти. - Супер.
- До сраки зелений чай. - До сраки зелений чай!
Отак! Функціонує. Клінічно доведено.
- Клінічно доведено. - Чудовий. Освіжає.
Добре. Два є, два лишилося.
- І ще інша фігня. - Так.
До речі, дуже дякую за допомогу.
- Як місяць фізичних вправ. - Клас.
І як ми це посунемо?
Ти спереду, я ззаду?
- Що за натяки? Так! - Супер!
Кейті каже, ти відкриваєш тимчасовий бар.
Я подумав, так можна назбирати грошенят на «Гівняний барчик».
Це ж чудово. Люди зрадіють, що ти знову вариш.
Зняв приміщення в центрі, розіслав листи за списком «Лакі Пенні».
Запрошую всіх, реклама в соцмережах.
- Дивовижно. - Ця штука дуже велика.
Дочекаємося Чарлі?
Ні. Я сильна, бо Celsius.
Точно. Ти сильна.
- Підіймаємо… - Давай. Раз, два, три…
Ой, б****!
- Закрути! Закрути! - Чорт! О, ні!
Не можу! Заїло! Чорт!
- Ти як? Ти як? - Боже. Господи.
- Ти як? - Нормально. Нормально.
Добре. Тепер рятуємо моє пиво!
- Боже. - Без пива я нічого не зароблю.
- Господи. - Перестань, падлюка!
- Жахіття. - Допоможи. Бери контейнери.
- Не стій, бери контейнери! - Зараз. Зараз.
- Боже. Мій хейзі IPA. - Я знайшла відро.
- Воно крихітне. - Дякую.
Щоб я здох!
Вони крихітні! Малесенькі!
Це все херня!
- Допомагай! - Іду. Іду.
- О, ні! Мій хейзі IPA! - Божечку.
І досі смачний.
Ми врятували мій хейзі IPA. Принаймні на 70 процентів.
Посьорбай. Заслужила.
Усе моє подвірʼя залите пивом.
Це неврятовані 30 процентів.
Тут граються мої діти.
Тут наче десять студентів перевернули все догори дриґом.
Ти розслабся. Усе випарується на сонці.
- Ти сказав: розслабся? - Так. На сонці випарується.
- Не переживай. - Це не смішно.
У тебе вже ломка. Буває.
Випʼєш Celsius – у голові проясниться.
- Я серйозно. - Взагалі-то було дуже смішно.
Бачила б ти свій політ.
Це було неймовірно.
Якщо десь є камера, ти завірусишся. Прославишся.
Але спочатку треба придумати, як відтарабанити все це пиво в центр.
Мені так набридло, що ти просто приходиш
і все знищуєш, а потім ідеш собі.
Ти перетворив мій двір на Бурбон-стріт.
Я вибачився!
Не вибачився.
Ти права.
- І все одно не вибачився. - Бо я не винен.
Це ти зачепила кран. Сама собі нашкодила.
- Я винна? - Я не кажу.
Просто кажу: в суді тебе
визнали б винною в розливі.
Ти сієш хаос у житті людей!
Через тебе в усіх у житті повний безлад.
- Що ти верзеш? - Задовбало, що ти ламаєш мені життя.
- Про що ти говориш? - Ти зламав мені чоловіка.
- Що це… Я не ламав. - Зламав.
Ти сказав Чарлі покинути роботу.
Сказав. Точно. Було таке, згадав.
Ми пішли на прогулянку, він розтягнув щиколотку,
і я йому порадив кинути роботу.
Нащо ти таке сказав?
За все життя ніхто не слухався
ніяких моїх порад.
Я дупля не відбиваю.
Він сказав, що хоче кинути роботу, а я сказав: кидай.
Що ти від мене хочеш?
Чому він про це зі мною говорив?
Мав говорити з тобою. Попрацюйте над комунікацією.
- Ось проблема. - Ти…
- Даєш мені сімейні поради? - Хтось же мусить.
Ти якраз та людина, яка може давати поради.
Подивися на себе. Життя в руїнах.
- Це про що взагалі? - Як думаєш…
Це про те, про що мова.
Поки ти не зʼявилася, у мене все було в шоколаді.
Я жив в особняку на пляжі.
Був заручений з милою жінкою.
А ти все пересрала!
То в усьому я винна.
Так. Без тебе нічого б не було.
Знаєш що? Якщо ти справді так вважаєш…
- Вважаю. - Нам треба взяти паузу.
Я сам збирався це сказати, а ти взяла й сказала.
- Я перша сказала! - Чорт! Прокляття.
Сама розбирайся з цим гівном.
Що… Я… Що мені робити з усім цим пивом?
Не знаю. Я це не продам.
Я втрачу харчову ліцензію.
Воно до мого івенту зіпсується.
- Мені воно теж не треба! - І мені!
- Гей. - Що сталося?
Вілл. У саду хаос. Я поприбираю.
Добре. Я поїду в «Хонду» продавати мінівен.
А як повернешся?
Не знаю. Візьму Uber.
За кермо мінівена можу сісти я. Ти за мною, а вернемося разом.
- Ти не проти? - Ні. Тільки приведу себе до ладу.
Так, добре.
Пахне пивом.
Любий, як пишеться?
Якщо чесно, в мене якась криза.
- Справді? - Так.
Хіба це не нормально?
Іноді я в ударі.
Таке враження, що все виходить.
Але бувають дні, коли… Я не знаю.
Я наче собі егоїстично потураю. Наче…
мастурбую.
Може, варто покинути це все.
Ні. Не треба. Не кидай.
Ти не мусиш мене втішати.
Я не втішаю. Ясно?
Я вірю в тебе, милий.
- Кицю, ти навіть книжку не читала. - Читала.
Читала. Вона чудова.
Дякую.
У нашому шлюбі ти був скелею.
Підтримував мене. Так? А тепер моя черга підтримувати тебе.
Наважуйся. Я хочу, щоб ти прагнув до своїх мрій.
Якщо це означає запросити Бретта Койота в наш шлюб,
тоді у нас шведська сімʼя.
Дякую. Це… Це дуже…
- Для мене це дуже важливо. - Так.
Але до твого відома, Бретт Койот не сімейна людина.
Я знаю. Я говорю в переносному сенсі.
- Добре. Я просто уточнив. - Так.
Добре.
Дякую.
Заберете речі з авто
перед обробкою?
- Так. - Зараз.
Ого.
Добре.
Так.
От лихо.
Нам це вже не потрібно.
- Рисове печиво. - Для малюків.
Памʼятаєш, як Мейв більш нічого не їла?
Від усього іншого відмовлялася.
Нічого собі…
Боже мій.
Баа!
- Ух ти! - Боже.
Саймон був би щасливий, якби ми знайшли
його пʼять років тому.
Так.
Загубили Баа, і поїздка в Кармел пішла псу під хвіст.
Це було жахливо.
Боже. Паличка.
Їй десять років.
Памʼятаєш Френсіс у тій сукні?
Пів року не знімала сукню феї.
Сукня була гарненька.
І брудненька.
Треба було частіше прибирати в машині.
Так.
Дуже сумно.
- Я більше не хочу. - Так.
Таке часто буває. Поплачте.
Гей.
До твого відома: ти завжди була моєю скелею.
Шаленою невротичною скелею.
Я люблю тебе.
Дякую, милий.
Прощавай, «хонда одіссей» 2012 року.
Прощавай.
Ну все. Мені пора.
- У мене літак. - Точно. Ти зареєструвалася?
МІСЦЕВИЙ БРОВАР ВІДКРИВАЄ «ГІВНЯНИЙ БАРЧИК»
ПІСЛЯ УСПІШНОЇ РЕКЛАМИ ВІЛЛ ЗИСМАН ВІДКРИВАЄ НОВИЙ ЗАКЛАД.
Чорт.
Зараза.
Підписуємо?
Так.
Поздоровляю.
Отак. Несемо.
Чудово.
Так.
Чудово.
ЦЕ НЕ ПРОСТО ПИВО
Врубай!
ГІВНЯНИЙ БАРЧИК
Клас!
Керрі, памʼятаєш, я казала,
що не зможу провести премʼєру «Смороду сімʼї». У Мейв день народження.
То приводь цю хвойдочку.
Їй сім років!
Ну, в тебе ж є чоловік?
Чорт. Вибач, мала. Мушу відповісти.
Не хвалюсь, але це віце-президент з глобального мерчандайзингу.
Ясно.
Ми з нею сьогодні набухаємося на врученні премій «Нікелодеону»…
заздриш?
Бувай, хвойдо!
Ну що, свинючко, будемо насвинячуватися?
ВІЛЬЯМОВІ ЗИСМАНУ НЕГАЙНО ВІДРЕАГУВАТИ
Привіт!
- Здрастуй. - Як життя?
Добре. А в тебе?
Добре. Дуже добре. Прекрасно. Так.
Через кілька тижнів відкриваю «Гівняний барчик».
- Ого. Як цікаво. - Ага. Дуже класно.
- Я читала про це в LA Times. - А ти? У тебе тут свято?
Так. У нас книжкове свято для Чарлі.
- Та ти що? - Так.
Стоп. Його книжку опублікували?
Самвидавом.
Ясно. Тепер зрозуміло.
Знайшов сайт, куди можна завантажити файл,
і з нього роблять штуку на спіральці, схожу на книжку!
Ага. Теж книжка.
- Він щасливий. - Ну й добре.
Супер.
А як усе інше?
Добре. Я працюю. Влаштовую корпоративи.
- Багато відряджень. Усе насичено. - Ти пішла в корпорацію.
- Ну… Дуже дякую. - Ось твої…
Вдячний. І… Так.
- Удачі з усім. - І тобі удачі. Так.
Щастя в житті, сімʼї та іншому.
- Добре. Ще побачимося. - Добре.
Що за херня?
О, ні! Ну яка ж срака!
Чорт! Срака!
Виродки! Господи. Ні.
Чому це сталося зі мною?
Боже, за що Ти мене ненавидиш?
Це не твоя проблема. Це його проблема. Не твоя.
- За що? - Не виходь.
Так, малий? Він піде, правда ж?
От срака!
Усе нормально?
Угода про неконкуренцію від «Джонні 66».
А що написано?
Що мені не можна відкривати бар.
Усього кілька тижнів. Я стільки грошей і часу вклав…
Повірити не можу, що Дженна так зі мною вчинила.
Співчуваю, дружок.
- Напевно, вона й досі зла. - Так.
Що робити?
Продовжувати за своїм бажанням.
Що це означає?
Я ще ляпну щось не те і знову зіпсую тобі життя.
Ти не псуєш мені життя.
Ти… Ти робиш його кращим.
Тільки ти зі мною чесна,
і легше кричати на тебе, ніж узяти себе в руки.
Дякую.
Почуваюся тим невдахою, яким мене називала Дженна.
Ти не такий.
- Я невдаха. - Ні.
Чесно кажучи, я думаю, що варто…
спробувати її переконати.
Це буде нерівний бій.
Я займав високу посаду в цій компанії,
а якщо додати до цього особисті проблеми,
мені не дадуть виплутатися.
Невідомо, як усе може бути.
Я вибив батькові око, а потім покинув її біля вівтаря.
Все одно невідомо, як там буде, ти сам мене вчив.
Це ти мені порадив піти в корпорацію,
а тепер я планую корпоратив у Конференц-центрі Анагайма
для «Банди лазерного карате».
А що це?
Це як «Могутні рейнджери»,
але ЛГБТК.
Суть у тому, що я працюю завдяки тобі.
Ти б наважилася?
Так. Візьмемо мою нову тачку.
Мінівена вже нема?
- Ні, у мене дорожча модель. - Яка?
«Хонда CR-V».
Я не знаю, що це.
Уяви найзагальнішу ідею машини. Це вона.
- Ясно. Дякую. - Так.
Боже мій.
Ура! Я переміг!
Це знак!
Ти повалив крихітного робота.
Відвоюємо «Гівняний барчик»! Так!
Хай валяється.
САН-ДІЄҐО
А якщо я буду страшенно милий? Розумієш, про що я?
Добре. Наприклад?
«Слухай, ми трохи посварилися,
але від цього залежить моє виживання, Пінгвінчику».
- «Пінгвінчик»? Ти здурів? - Твоя правда. Не можна.
Як почув від себе, зразу: «Ні. Не…
- Без Пінгвінчика». - Вона тебе вбʼє.
- «Здурів чи що?» - Ні.
Може, зроблю навпаки. Зайду агресивно.
- Добре, так. - Типу:
«Краще розірви цю угоду,
а то мої юристи візьмуть тебе за сраку».
Ясно. Я думаю, ти зрозумієш, що робити, коли її побачиш.
- Ти її добре знаєш. - Справді.
- Думаєш, щось вийде? - Сто відсотків.
- Добре. Дякую. - Так.
Ні, вона дуже зайнята, прийняти не зможе.
Ні, ні. Туди не можна.
ДЖЕННА ЛЬЮЇС ГЕНДИРЕКТОР
Агов! Вам туди не можна.
Дженно, нам треба поговорити.
Чао. Аріведерчі.
Господи Ісусе. Що ти тут забув?
Ти мусиш випустити мене з угоди.
Нічого собі. Що сталося? У тебе вийшло?
У певному сенсі.
Ми зайнялися сексом, а потім вона мене послала.
- Ого. - Так.
У вас дуже дивні моменти, коли вона хоче зайнятися сексом.
Я ніколи не знаю, що її заведе. Вона була на дзвінку,
- весь цей час. - Ясно.
- Не вимкнула. - Без деталей.
- Я мусив мовчати. - Ні.
Для мене це важко, бо я кохаюся голосно.
- Ні. - Так.
- Ти спитала. - Ні.
- Спитала. - Я не питала.
Не знаю, що тепер робити.
Відкриєш свій бар.
Не знаю як, але відкриєш.
- Я в тебе вірю. - Дякую.
Поїдемо до мене слухати читання «Бретта Койота»?
Взагалі-то я не проти.
- Розказати щось смішне? - Давай.
Я спав з Кейті.
- Боже! - Господи.
Новісінька машина!
Нащо ти мені це сказав?
- Вибач. - Що з тобою?
- Хотів розвеселити. - Я вела машину!
- Невдало час вибрав. - Гадство.
«Вотсон гавкнув.
Повернувшись до нього, Койот сказав: "Цить"».
«Койот подивився на годинник. Була 16:58.
Він узяв документи про альтернативне вирішення спорів
і помчав у апеляційний суд,
надіючись потрапити туди до закриття секретаріату о 17:00».
Ого. На цьому не зупиняйся. Давай далі.
Не зупиняйся.
Можете взяти примірник книжки тут
або завантажити в додатку Doodliedoo.
Але я хочу дуже-дуже подякувати своїй жінці
за величезну підтримку і терплячість, поки я писав цю книжку.
І дітям. Дякую.
Даєн, дякую тобі за допомогу з юридичними питаннями
стосовно нерухомості.
Завжди будь ласка.
Маєте питання, поки не відкоркували шампанське?
Так.
Як ти все це придумуєш?
Ну, воно просто зʼявляється в голові.
Було б логічніше, якби Койот скористався VPN.
Віртуальною мережею.
- Добре. Дякую, Пол. - Прошу.
Омар.
Як ви стільки пишете і ще не заробили тунельний синдром?
У мене клавіатура, яка підтримує запʼястя, коли друкуєш.
Можу скинути лінк на Amazon.
Не треба.
Омаре, а ти тут звідки?
Ти вписав у календар, тому я тут.
Коли я відкрила «Бос-мама Індастріз»,
виявилося, що робота на себе дає творчу свободу
займатися своїми зацікавленнями під однією парасолькою.
Вибач. Це питання?
Ні. Це все.
- Так? - Мама зробила книжку моїх історій,
і вона дуже схожа на вашу.
- Чудово. - Ми обоє письменники. Ми однакові.
Так.
Що ж. Може, ще в когось є запитання?
Думаю, пора відкоркувати шампанське!
- Так. - Усім дякую, що завітали!
Дякую!
СЕЗОН МЕДІАЦІЇ
РОМАН ПРО БРЕТТА КОЙОТА ЧАРЛІ ҐРІВЗ
Ну, що скажеш?
Чудовий. Так багато слів.
Я знаю, роман не супер.
Його варто причесати.
Стюарте, я не ідіот. Але я набʼю руку.
Я дивився промову TED.
Дін Кунц сказав, що спершу треба написати пʼять романів,
а тоді публікувати.
А тим часом
я готовий вернутися на роботу.
Справді? Це було б чудово.
А як же Бретт Койот?
Не знаю. Вечорами, у вихідні.
Насправді мені бракує людей.
А ще, коли працюю вдома, я…
я багато мастурбую.
Я тебе розумію. Пандемія була жорстока.
Так.
Щось придумаємо. Ми всі хочемо, щоб ти вернувся.
Вибачте, підпишете мені книжку?
Так, давай.
Я вперше бачу справжнього письменника.
А мене ще не називали письменником.
Дякую.
Ти плачеш?
Ні. Ні.
Чому мене всі питають, чи я плачу?
- Бо ти багато плачеш. - Ну, я емоційний.
Отримала права поштою. Дивна фотка, скажи?
ПОСВІДЧЕННЯ ВОДІЯ ФРЕНСІС ҐРІВЗ
- Та ну. Ти красуня. - Так. І то правда.
Треба сфоткатися з твоїми правами.
Боже. Так. Буде супер.
Пол, дякую, але ти не мусиш гратися з моїм сином.
Треба. Він мене вчить відривати голови.
Ні! Ти не так робиш. Ти…
- Це Метеоритний удар… - Ну…
…а треба робити Гнів стародавнього морозу. Це…
То поясни… Не забирай. Я…
Синку, покажи, що ти вихований.
- Береш оце і відриваєш. - Я зможу.
- Не так. - Ну…
- Я покажу. - Я роблю так, як ти казав.
- Роблю так, як ти пояснював. - Усе. Я виходжу.
А ти не думала про свій подкаст?
Куражу тобі вистачить.
Дуже тобі дякую. Я не знаю, чи…
Привіт.
- Бувай. - Бувай.
Уряд визнав, що НЛО існують… Просто…
- Я знаю. - Вілл.
- Привіт. Давно тебе не було. - Привіт. Радий.
- Що нового? - Радий бачити.
Як життя?
Не дуже. Мене приголомшили угодою про неконкуренцію з «Джонні 66».
Я збирався відкрити свій бар, але все накрилося.
Неконкуренція. Всі їх підписують і всі жалкують.
Тут стільки юристів.
- Ніхто не знає, як виплутатися? - Так.
Чесно кажучи, неконкуренція підступна.
Єдиний метод обійти угоду –
щоб хтось інший став обличчям компанії.
Так, можеш запартнеритися
в новому барі з давнім другом з «Лакі Пенні».
Вони всі чекають суду за федеральні злочини.
Не найкращі бізнес-партнери.
Так.
А інші партнери на прикметі є?
Дивіться!
- Ні. Ні, ні, ні. - Ну ти ба.
Ми не садимо Джессіпу на собаку.
- Джессіпо. Іди сюди. - Будь ласка, розберися.
Ну от…
- Дружок… - Дружок.
Нам з тобою вести бізнес – це провальна ідея.
- Правда ж? - Катастрофічна.
- Жахлива, жахлива ідея. - Так.
У тебе буде більше часу на сімʼю.
А ще я не люблю пиво.
Тому, якщо вже бар, то в ньому має бути вино.
На таку поступку я готовий піти.
І саме зараз до мене доходить: якщо я – обличчя компанії,
тоді я фактично – твій бос.
- Ти працюєш на мене. Так? - Ти стала б моїм босом.
Я беру тебе на роботу.
- Береш. - Рекомендації в тебе є?
Є. А ми… Ми справді говоримо про спільний бізнес?
- Реально? - Думаю, так.
Я «за». Може бути цікаво.
Або катастрофа.
Ми? Катастрофа? Я не… Я не бачу причин.
Що може піти не так?
Переклад субтитрів: Олена Любенко