ПРОДАЖ
Може, всередині не така краса, як зовні.
З цим будинком однозначно щось не так,
хоч фасад у нього дуже гарний.
- Дуже гарний. - Так.
- З ним щось не так. - Точно.
- Вітаю. - Добридень.
- Боже, як тут гарно! Клас! - Один санвузол...
- Унизу є один санвузол. - Розкішно.
- Санвузол унизу. - Класна стеля. Розсувні двері.
- Там другий санвузол. - Добре!
І третій санвузол біля спальні!
- Прекрасно! Так! - Ура!
Боже. Даєн, кажи вже, що не так.
- Так. - Нічого. Все ідеально.
Закон зобов'язує повідомити,
що торік тут було потрійне вбивство, але це шкільний район.
- Продано. - Беремо.
Супер. Я така рада за вас.
Тільки не ґуґліть О'Коннеллів.
ПЛАТОНІЧНЕ КОХАННЯ
Йо, Омаре, простерилізуй другу цистерну.
Не командуй тут, дядьку.
Дуже смішно. Простерилізуй.
Ні. Пивовар тепер - я, дурню.
Що ти сказав?
Я сказав: «Ні. Пивовар тепер - я, дурню».
Вибач, мене призначили пивоваром.
Чому Омар вважає себе пивоваром?
Бо він - пивовар.
- Так. - Ти про що?
У нас контрольний пакет акцій, і ми поставили Омара пивоваром.
Годуєте лайном, щоб нагнути мене і я продав акції?
- Типу того. - Точно, чувак.
У вас нічого не вийде. Ви гадки не маєте, скільки лайна я можу зжерти.
Добре, до діла. Мені потім розвантажити фургон чи...
Стоп.
- Спочатку... - Так.
...я маю поставити кілька питань.
Співбесіду проведеш? Чудово. Давай.
- Чому тебе цікавить ця посада? - Не цікавить.
Друге питання. Що робить пивовар?
Перше, що спитав організатор весілля:
«Скільки у вас дружок?»
Мені за сорок. Я застара для дружок.
Звернися до організаторки, яка робила весілля нам з Чарлі.
Чудесна була.
Дуже спокійна. Зараз покажу її сайт.
Боже. Вона померла.
- Ого. «Природна смерть». - Яка вона спокійна. Вічний спокій.
- Ого, які ми старі. Депресуха. - Господи.
Зроби для початку дошку на Pinterest.
- З усіма ідеями. - Та ти що. Це така нудота.
А може, ти організуєш? Ти так добре вмієш.
- Я не можу. - Так!
- З будинком багато клопоту. - Боже.
Скоріше б побачити твій будинок з убивствами.
Ми намагаємося позбутися цих спогадів.
Заради дітей. Тому більше про це не згадуй.
Домовилися.
А ти запросиш Вілла на новосілля?
Ми запросили нових сусідів і колег Чарлі.
Це люди з різних світів. А ти ж знаєш, коли ми з Віллом сходимося разом,
нас заносить, і ми дуріємо як ідіоти.
Про новий будинок.
Ти бачила привидів чи проявів полтерґейсту?
Ні. Ні.
Це поки що. Поки що.
- Скільки тут людей загинуло? - Не знаю. Троє-четверо.
У мене дві ідеї для теми весілля, але ми їх об'єднаємо в одну.
Я не організовую вам весілля...
Не бійся. Я й не прошу.
Але ж ти в цьому шариш.
- Добре. - Поговоримо, і все.
Я люблю свою малу. Люблю тебе.
- Але вона не знає, що хоче. - Не знаю.
- Просто хоче гарне весілля. - Хочу гарне.
- Бачиш, як мені нелегко? - Ясно. Ну, розказуй. Давай.
Добре, зараз. Перша тема - «Одного разу на весіллі»,
а друга - «Дві хвилини до півночі».
Так. А це що, якийсь вестерн?
Ні, просто теми. Що...
- Що тобі неясно? - Добре.
- Ми все проговоримо. Час є. - Добре.
- Я подумаю. - Поговоримо.
- Вибач. - Я розумію.
- Кохана. - А!
- Мені цей район дуже підходить. - Як, по-твоєму, нормально?
- Добре. - Добре? Так.
Ми за два квартали від будинку Джемми.
Більше не доведеться возити Френсіс.
- Вони весь час будуть разом. - І робитимуть те, що роблять.
Так.
У Саймона є дівчина.
Це дочка Даєн.
Видно, бо вона теж у кремовому.
У кре... Навіщо вони так одягаються? Це химерно.
І Мейв. Навіть у неї є подружка.
- Я хочу гойдатися. - Ти весь час гойдалася.
- Так. Вона бикує. - Ця дитина - гадючка.
Це мене напружує.
- Привіт. - Дружок!
- Ти диви. Яке квітчасте видиво! - Здоров!
- Це ти! - Йо.
- Друже. Привіт. - Радий бачити.
- Дякую, що завітав. - Ну, що тут у вас?
- Дякую, що запросили. На. - Цікаво.
Пиво стоїть у холоді.
- Клас. - Ще є вино й сир, і...
- Чарлі, все горить. - А чого ви не зняли з вогню?
- Це не моє свято. - От же ж.
Вибач, що втягла тебе в усю цю фігню з Чарлі.
- Нічого. - Перепрошую.
Буває. Нічого.
- А як у вас справи? - Добре. Нормально.
Ну клас.
- А сама як? - Я?
- Так. - Розібралася.
- Супер. Кльово. - Купила будинок.
Знаєш стару приказку?
«Купи щось, і всі проблеми зникнуть».
Ну що ж, піду топити лід з Енді.
- Радий. - Дякую, що прийшов.
Дякую, що запросили.
Стрілець заліз у вікно кухні.
Пішов прямо в їдальню і всіх розстрілював.
- А потім піднявся у спальню. - А де його знешкодили?
Що таке «розстрілював»?
Десерт. Народ, кому десерт?
Я потім розкажу.
Я думала, то перець!
Що таке?
Ти як...
Я знаю. От я і...
Це добре.
- Ніхто не злякався? - Що сталося?
- Він сказав потягти. - Я не казав.
Це відкладемо на завтра.
Я вилізу на дах,
підтягну гірлянду і вставлю в розетку.
Вілл, чесно, ти не мусиш.
Я можу.
Саймоне, поможеш вилізти на дах?
- Ні. - Це прикольно.
- Навіть не думайте. - А ти допоможеш?
- Ну добре. - Ідемо. Обережно, лампочки.
І...
Ура!
- Ну все. - Ти куди зібрався?
У мене є дві-три хвилини до того, як хтось покличе.
Відтягнемося за 180 секунд?
- Залюбки. - 190 секунд?
Ну давай.
То що у тебе? Як справи в барі?
У барі поки що все жахливо.
Мною тепер командує Омар, а це гартує характер.
Це херово.
Він варить якесь дурнувате пиво. І в кожному сорті є диковинка.
- Диковинка? Це як? - Так,
- стаут «Cinnamon Toast». - Ого.
- Ель «Count Chocula». Всяке таке. - По-моєму, непогано.
Ні. Це гидота.
Але тобі б сподобалося. Солодке, повно цукру.
Нізащо не вгадаєш, хто мені запропонував роботу.
Хто?
- Джонатан Революція. Так. - Та ну.
Джонні Рев запропонував очолити їхній лікеро-пивний відділ.
- Що? - Так.
Ви з ним товкли один одного.
Певно, йому не звикати битися,
бо на його ставлення до мене це ніяк не вплинуло.
Здуріти.
Я не прийняв пропозицію, якщо що, але...
- Врум-врум. - Врум-врум, точно.
Ти теж це бачив?
Чесно кажучи, я боюся казати, що я бачив.
Це був військовий гелікоптер
- чи дрон? - Ні.
Військові гелікоптери й дрони рухаються не так.
Може, щось наукове?
Це було НЛО.
- Та ну. Ні. Правда? - Ми бачили НЛО.
То було НЛ...
- Що? Перестань! - Ми бачили НЛО.
Реально бачили. Сьогодні метеорний дощ?
Я схожа на людину, яка відстежує метеорні дощі?
- Ні. - Ні.
Я думаю, це було НЛО.
Нащо ти знімаєш? Воно вже шугнуло в гіперпростір.
Це як...
Як я взагалі вимовляю ці слова? Я...
- То було НЛО. - Господи. Ми бачили НЛО.
- Ми бачили НЛО. - Що ще могло бути?
Та... НЛО. Однозначно НЛО.
- Ніколи не думала, що побачу НЛО. - Та я теж.
- Я про них і не думала. - Я не знав, що вони існують!
Ми щойно бачили НЛО.
- Сама не вірю. - Бачили.
Про що ви говорите?
- Ми бачили НЛО! - Я говорю про НЛО,
яке пролетіло над будинком дві хвилини тому, в небі.
- Боже мій! - Ти теж бачила?
Ні, я не вірю в прибульців.
- Що? - НЛО не існує.
А якби й існували, подумаєш.
- Подумаєш? - Нічого собі.
Стоп, над нами - повітряний коридор?
Ніхто з присутніх не бачив те сране НЛО?
- Думаю, що ні. - Що?
Не хочу псувати малину, але ймовірність існування
життя у всесвіті, не кажучи про політ до Землі, нескінченно мала.
Почнімо з того, що летіти швидше за світло по суті неможливо.
- Хто сказав? - Наука.
- До сраки. - «Наука».
Ніфіга не знає.
- Це поза наукою. - «Наука».
Будьмо розважливі, не треба робити поспішні висновки.
Це не висновок. Це насправді. Влада приховує.
- Це змова. Розумієте, про що я? - Я працюю в мерії Альтадени,
але ніколи не бачила доказів якоїсь змови.
По-вашому, про таке повідомляють у мерію якоїсь там Альтадени?
- Так, ну... - Нізащо.
- Він не подумав. - Це не рівень Альтадени.
У парку Бімена часто запускають повітряні змії.
Може, то був повітряний змій-утікач.
З усією повагою, Даєн, я не дебіл,
який не відрізнить змія від космічного корабля.
От що. Призначимо двох спостерігачів,
щоб пильнували на даху,
- чи не пролетить ще одне. - Так.
Я піду перший. Хто зі мною? Рожева сорочка, йдеш? Ходімо.
Ну, ти знаєш, це вже...
Я боюся прибульців.
Правильно. Це підрив усіх наших знань...
- Усе. - ...і це страшно.
- Досить. Усе. - Сонечко, не бійся.
Це дитина. Пора їй дізнатися.
Мабуть, ми підемо, бо скоро пора спати.
Ні. Будь ласка, не йдіть. То міг бути повітряний змій.
- Що? Ні. - Ну, можливо.
Ми не знаємо. Ти перший побачив. Я дивилася з тобою.
Ми не... Сама ідея НЛО кльова. Це як...
«НПЯ, невпізнане повітряне явище». TikTok завалений цими відео.
- Так і є. - Бачили?
Так, Френсіс, досить. Давайте... переходити до іншого.
- Так. - Кицю, а ти їла солоденьке?
У мене є смачнючий фруктовий лід.
Так? Добре.
Ти теж бачила ту фігню.
Вілл, перестань.
Тут родини з дітьми. Наші нові сусіди.
- Зараз не до цього. - Ти мною пожертвуєш
і виставиш психом?
- Таке твоє рішення? - Я прошу зважати на аудиторію.
Це барбекю, а не з'їзд фанатів «X-Files».
- Ми бачили НЛО! - Будь ласка, не влаштовуй сцену.
Я не влаштовую! Це НЛО влаштувало сцену!
Про що ти... Перестань!
Я не можу. Як можна перестати?
Поки сперечаємося, там ще три НЛО висять,
діляться мудрістю про екологію
чи атомну енергію.
А тебе цікавить лише твоя тупа приміська вечірка!
Пішов ти. Подорослішай.
Думаєш, ти краща за мене, бо в тебе тарілки з коржиками?
- Ми однакові. Тільки я це визнаю. - Неправда.
Ти жалюгідний, зациклений, і мене тягнеш на дно.
А ти думаєш, кількасот «квадратів» розв'яжуть твої проблеми? Ти психічна.
- Іди в сраку! Ти мене не знаєш. - Я знаю.
Ти нікчемна безробітна мамка, яка тусить зі мною,
- щоб утекти від нудного життя. - Знаєш, хто ти?
Підстаркуватий пафосний хіпстер, який вибілює свої проблеми.
- Ти казала, що гарно! - Я тебе пожаліла!
- Не хочу тебе більше бачити. - Це можна влаштувати.
До побачення. Приємно було познайомитися.
І хоча ця людина не визнає, ми бачили НЛО.
Ми не самі у всесвіті!
Там було довбане НЛО!
Він лаявся.
Він так розмовляє.
Вибач, що зіпсувала вечірку. Облом вийшов.
Ми з Віллом накручуємо одне одного.
Щось сталося? Я й не помітив.
Ти в порядку?
Так. Уже так.
Він охолоне. І ти охолонеш. Усе розсмокчеться.
Та не знаю.
Знаєш, я...
Що?
Я завжди думав, що з погляду математики
малоймовірно, що люди - єдиний живий вид
у всесвіті, та ще й найрозумніший.
Ти сьогодні таке бачила,
що я подумав: може, нам подосліджувати щось таке разом.
Наприклад, можна поїхати в пустелю.
Нове спільне зацікавлення.
Я знаю, ти не любиш гольф. І піклбол, це вже вичерпало себе,
тож у нас може бути таке спільне заняття.
Добраніч.
Ми могли б подумати. Спланувати.
Добраніч.
На балконі є місце для телескопа-рефрактора. Потужного...
Тихенько.
Цікаво, що ти сьогодні бачила НЛО,
а тепер тобі байдуже.
ДЕСЯТЬ ГОТОВИХ МАЙДАНЧИКІВ ДЛЯ ВЕСІЛЛЯ
ІДЕАЛЬНЕ ТЛО ДЛЯ ВАШОЇ АРКИ
ПИВОВАРНЯ «ЛАКІ ПЕННІ»
То що мені робити?
Додай два у вариво.
Два пакетики Pop Rocks зі смаком блакитної малини?
Ні.
Двоє відер.
Люблю Pop Rocks,
- бо вони дають відсіч. - Клас.
А тут у нас - NERDs.
І скільки відер цього добра я маю засипати?
Не знаю. Давай шість. Для початку. Нормально буде?
Ні. Все це - ненормально.
Ну, головний тепер я, тому шестеро відер.
А потім я скуштую і вирішу остаточно.
Так, як ти раніше робив.
А трохи згодом ти розвантажиш фургон.
Гей! Йо, виродок!
Куди намилився?
Усе. Вибач.
- Пробач. - Ти хворий на голову?
Я відшкодую.
- Шкода ж невелика. Так? - Реально, чувак.
Не знаю, що в тебе в житті не зрослося,
але зганяй злість на чомусь іншому.
Ця робота й так фігова, а я тепер не маю пільг,
бо формально я - підрядчик, через якусь законодавчу ініціативу.
Довбані політики, чувак.
- Вічно пхають свого... - Не підмазуйся.
Зараз не про це.
Вибач. Твоя правда.
Ви, сер, втратили право на електросамокат.
Вибач.
Сильвіє, я дуже радий, що ти організуєш нам весілля.
Правда. Але буду чесний. Я дуже прискіпливий.
- До всього чіпляється. - Я такий.
- Як я казала, я планую... - Відповіси на інший дзвінок?
- Сильвіє, як можна? - Я передзвоню. Бувайте.
- Алло. - Чи можу я почути Сильвію Ґрівз?
- Так, це я. - Я Сідні Племмінґз
з компанії «Ґаруф і партнери» в Сан-Дієґо, Каліфорнія.
Ми розглядаємо скарги на Джеррі Ревонскі.
До вас порадили звернутися як до ймовірної жертви.
Вибачте, але я не знаю Джеррі Ревонскі.
Можливо, його вуличне ім'я вам щось скаже.
Джонні Рев.
Я знала, що його не так звати.
- Смачно, так? - Анітрохи. Мерзенна гидота.
Наче відро Pop Rocks у пиві.
Бо так і є.
- Ні. - Так.
Прийшла цькувати мене за вибір
і казати, що я не бачив ані єдиного дива
за все своє життя?
Ні. Я прийшла показати оце.
- П'ять доларів знижки в «Nordstrom»? - Що? Ні, не це. Оце.
ЗМІНИ В «ДЖОННІ 66»: ЗАМІСТЬ РЕВА - ВІЦЕ-ПРЕЗИДЕНТ
Скажи? Минуле взяло Джонні Рева за горло.
За ним тягнеться шлейф сексуальних домагань.
Шок і сенсація. Добре, що він дістане по заслузі.
Їдьмо туди і влаштуємо тебе на роботу, яку тобі пропонували.
- Я за кермом. - Ні. Ти з глузду з'їхала?
Я подзвонила Дженні. Тепер вона керує компанією.
- Ти їй дзвонила? - Так. Посада ще вільна.
Тобі треба поїхати в Сан-Дієґо на розмову.
Нам з нею нема про що розмовляти.
Я в корпорації не виживу.
Пиво є пиво. Тобі ж сподобалося їхнє виробництво.
А тут ти нещасний. Страшенно нещасний.
Що найгірше може статися? Тебе візьмуть на роботу?
- Так. - Перестань. Чого ти так боїшся?
Спробуй щось нове. Ризикни.
Чому ти так переймаєшся?
Я була в глухому куті, і ти про це сказав.
Я не хотіла слухати, але ти був чесний, і це допомогло.
Я взялася організувати весілля Кейті й Енді.
Це не щось там суперважливе, але,
може, для мене це буде поштовх.
Зараз моя черга бути з тобою чесною. Ти...
Тобі треба звідси вибиратися.
Якщо ти підеш, хто розвантажить двісті кіло Sour Patch Kids,
які щойно привезли?
Зараз прийду.
Вілл.
Йо. Я звільняюся.
Піс.
«Звільняюся» - це продам акції за ціною,
яку ми обговоримо в присутності юриста.
Піс.
Добрий день, я до Дженни Льюїс, директорки.
Як вас представити?
Вілл Зисман з пивоварні «Лакі Пенні».
Щодо вакансії. Дженна мене чекає.
Хвилинку.
ДЖОННІ РЕВ РЕСТОРАННА ГРУПА
Усі вивіски поміняєте?
Ми в процесі.
Нові сорочки теж знадобляться. Ви наче носите мерч ґвалтівника.
Я повідомив їй про ваш візит. Прошу, сідайте.
Чудово. Дякую.
Боже. Вона йде.
Насправді я не розмовляла з Дженною.
Залишила повідомлення, та вона не передзвонила.
Може, не пам'ятає, хто ми такі. Але ми вже тут, тому...
- Що? Ти про що? Як це? - Так.
- Навіщо? - Бо інакше ти б не поїхав.
Дві години їхали просто так?
- Ні. Не страшно. - Ходімо звідси.
- Зустрінься з нею. - Ходімо.
- Здрастуйте. - Боже. Привіт.
- Яким вітром? - Та ми просто
- ішли на пляж. - Ми... у зоопарк.
- Я скупалася. - І в зоопарк.
Так.
Того разу, при знайомстві,
ви казали, що взяли б мене, якби я шукав роботу.
А я, мабуть, шукаю роботу.
Але не знаю, чи пропозиція ще в силі.
Можу дати резюме, якщо треба.
Потрібен принтер і 45 хвилин, щоб це резюме набрати.
Але це дурниці. Я бачу, що ви дуже заклопотана.
Вибачте, що забрав у вас час.
Стійте. Куди ви?
- Поздоровляю. І як тобі? - Дякую.
- Ти радий? - Я трохи нажаханий.
Це зовсім не те, що я робив раніше.
Ти створиш багато напоїв, які мені не сподобаються.
Зроблю один спеціально для тебе. Назву «Сильвія».
Рислінг з яблучним соком, подрібнене насіння по вінцях,
а подаватимуть у дитячому автокріслі.
- Я вип'ю і оближуся. - Ще б пак.
Не віриться, що на роботу тепер щодня пиляти до Сан-Дієґо.
Але якщо ти тут працюватимеш, то треба переїжджати в Сан-Дієґо.
Чесно кажучи, я про це не подумав. Ого.
Ти на цій роботі будеш неперевершений. І зміни - це завжди добре.
Що тебе тримає в Лос-Анджелесі?
Купите квіти?
Ні. Ми не разом.
Я заміжня за іншим. Його тут нема.
Набагато красивіший мужик.
А квіти купите?
Знаєте що? А давайте.
Дуже дякую. Вдала презентація.
- Дякую, сер. Дякую. - Велике спасибі.
- Це вам, міледі. - Ну, дякую.
Дуже фальшиві. Дуже пластикові.
А отже, ніколи не зів'януть.
МИНУВ РІК
А забереш Саймона в суботу з футболу?
Вибач. У мене бат-міцва близнючок Шейферів,
а на другу суботу - бейбі-шауер в Палм-Спрінґс.
Але після цього є вільна субота.
- Так? Футбол? - Ага.
Я побігла,
- там кейтеринг їде. - Вибери краватку.
- Оцю. - Добре. Бувай.
- Бувай. - З ким ми сидимо?
З родичами Кейті, а ще Вілл приїде з Сан-Дієґо.
- Ого. Давненько не було. - Отож.
Приємно буде його побачити.
- Там побачимося. - Бувай.
ОРГАНІЗАЦІЯ ЗАХОДІВ ВІД СИЛЬВІЇ
Сильвіє.
Який прекрасний день. Благословенний.
- Слухаю? - Енді трохи париться про музику.
Він дав конкретний плейлист
- і хоче, щоб уже заграли. - У мене все під контролем.
- Але я не чую. - Усе під контролем.
- Ну, може, я не... Добре. - Усе гаразд.
- Сідай. Усе на контролі. - Якомога скоріше.
Добре. Так. Уже можна. Дякую.
Друзі, переходимо далі. Дякую.
У Сан-Дієґо кльово.
- А як робота? - Прекрасна.
Трохи корпоративна, але я маю велику творчу свободу, на щастя.
- Ага. І живеш з директоркою. - Точно.
- Сяка-така стабільність є. - У мене велика стабільність.
Дженно, а як ти зацікавилася харчовою хімією?
Ну, я вивчала хімію.
- Це все пояснює. - Так.
Дуже просто.
До речі, про хімію. Ми заручилися.
Так.
По-справжньому.
Ух ти.
Ого.
- Прекрасно. - Чудесно.
Дякую. Велике спасибі.
- Друже, поздоровляю. - Приємно. Дякую.
- Поздоровляю. Це велике діло. - Дякую. Це супер.
- Надзвичайно. Супер. - Тож
Вілл каже, що ти спеціалістка з організації весіль.
Ми думаємо, в Остіні.
Батьки зі мною не розмовлятимуть,
якщо я не запрошу всіх, кого знаю.
- Добре. Так. - То я...
- Суперське весілля. Молодець. - Дякую, дружок.
Та ти що. Нереально.
- Дякую. - Смієшся? Так.
- Приємно бачити. - І мені тебе приємно. Так.
Я мушу тобі чесно признатися.
- Сьогодні не варто. Так можна? - Розумію. Але треба.
- Як не хочеться. - Я чітко все розпишу. Вибач.
Ми з тобою...
ми бачили НЛО.
- Таж бачили. Там ця фігня літала! - Бачили. Просто...
- Тільки ти і я. Ми бачили ту фігню. - Бачили. Однозначно.
- Бомба. Шалений період. - До очманіння.
- Увесь час, поки ми тусили... - Це було...
- ...психодром. - Прощавай, кукуха. Так.
- Божевільня. - Класно було. Супер.
Радо дуркували.
Це було навіть захопливо - ейфорія, змішана з нещастям,
- такий період життя. - Ага.
- Я знаю. - Скажи?
А тепер така нудота - незмінне щастя і стабільність.
І наречена в тебе така вродлива
- і дуже тобі підходить. - Отож. А я з нею такий
житиму щасливо до самої смерті.
Не віриться.
А мене більше не дратує, що чоловік зробив мені троє дітей.
Ти радієш успішному бізнесу
- і прекрасній сім'ї. - І ця самореалізація.
- Відстій. Вибач. - Відстій.
- І це відстій! Кому таке треба? - Відстій. Гидота.
- Потворно, скажи? - Дуже бридко.
- Шкода, що ти не вибрала гарне місце. - Точно.
- Так. - Але знаєш, якщо все...
Якщо все знов піде шкереберть, і в тебе, ну...
- Буде нервовий зрив? - Так. Набери мене.
Цікаво, що Дженні дуже сподобалося все, що ти тут зробила.
Може, приймеш замовлення на весілля в Сан-Дієґо?
Ти смієшся? На батьківщині Меверіка?
- Точно. Так. - Ти що.
- Треба залучити військових... - Хай над нами пролетить Том Круз.
- Підлетить ближче. - І всім повсміхається.
- Так? - Потисне руки й полетить.
А для церемонії візьмемо голограму.
- Кльова ідея. - Я от думаю: може, Тупака?
Супер... Нас одружить голограма Тупака?
- Прикинь. - Ага.
А ми думали про весілля десь не вдома.
- А де? - У Мар-a-Лаґо, знаєш?
- Ти заціниш. - Я там своя.
- Так. - До мене клеївся хазяїн.
Чому до тебе липнуть старі?
Це поціновувачі...
- Ага, краси. - ...тому...
Переклад субтитрів: Олена Любенко