NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
КІНОВИРОБНИЦТВО TAMIL РАЗОМ ПІДТРИМУЄ СВІЙ НАРОД ПІД ЧАС ПАНДЕМІЇ.
ІСТОРІЇ ПРО 9 ЕМОЦІЙ
ДЕВ'ЯТЬ ЕМОЦІЙ
ЛЮБОВ
ШРІНГАРА
ЩО Ж ЩЕ ЦЕ МОЖЕ БУТИ… ТОЧНО КОХАННЯ…
ПЕРЕБИРАЮЧИ СТРУНИ ГІТАРИ
До вашого відома, «Аромат музики»
має чудових музикантів, які зіграють для вас сьогодні.
І серед них - цьогорічний номінант «Греммі»
і нове слово у світі музики.
Зустрічайте Камала!
Агов, іди їсти, поки гаряче.
ТЯЖІННЯ
-Ось. -Я візьму.
Ти поїла?
Пізніше. Фільм скоро вийде у прокат?
Ні.
Не вийде.
Вони відповіли вчора.
Ясно.
Усі пісні фільму дуже хороші.
Усі три пісні миттєво стали хітами.
Твоя музика звідусіль.
Мільйони обожнюють її. Цього вже достатньо.
Час іти далі.
Ти ж створив стільки пісень.
Не для фільму.
Незалежної музики.
Заспівай мені коли-небудь.
Я залюбки послухаю.
Минуло багато часу.
Наче гуркіт хвиль ти омиваєшся крізь мене.
Кожна нова хвиля - це нове кохання.
Наче краплі роси Ти виблискуєш у моєму серці.
Кожна нова крапля - це нове кохання.
Ти кажеш: «Ця маленька крапля роси Може вмістити цілий океан»…
Ти кажеш: «Цей водоспад може потрапити У пастку твоїх очей».
Коли я закриваю очі,
Ти перетворюєшся на краплі сліз…
Мамо…
Я маю вибратися звідси.
Я хочу дихати музикою. Я маю навчатись новому.
Я хочу належати музиці як композитор, виконавець.
Я хочу виступати для людей.
У нас нема такої аудиторії тут, такої музики, викладачів.
Я маю поїхати, мамо, але ти маєш поїхати зі мною.
Я знаю, ти не поїдеш. Це єдина причина, чому я досі тут.
Я не знаю, як жити там без тебе.
Я благаю тебе, мамо. Давай просто поїдемо.
Лондон.
Їдьмо зі мною, мамо. Тобі сподобається.
Я все спланував.
Лише п'ять років.
Їдьмо, мамо.
Цього ранку…
ЗАДАЛЕКО З КАМАЛОМ
Місяць світить яскраво.
Наді мною світить,
Заповнює небо.
У небі…
Ні!
Вічний місяць!
Бадьорий лепет дитини,
Дивовижний шепіт водоспаду,
Захопливий поклик зозулі,
Усе блідне поряд із нею…
Попурі парфумів…
Запах старої книги,
Аромат листа святого базиліка,
Усе блідне поряд із нею…
Чому раніше я цього не розумів?
Чому?
А коли зрозумів, Чому не послідував відчуттям?
Зараз мені так соромно, Так соромно…
Це зізнання чоловіка, люба.
Зараз мені так соромно, Мені так соромно.
Це мій самоаналіз, моя люба…
На бас-гітарі - Аалаап. Віджай на соло-гітарі.
Ґуберан! І Сатріян на клавішах.
Агов, хлопці.
Добре ставились до ваших жінок?
Якщо ні, вибачтеся зараз!
Просто зараз. І ця пісня саме про це.
Добре?
Ви прийшли у пошуках музики,
Ви стали моєю музикою.
Ким би я був без своєї музики?
Без музики я перетворився б на камінь…
Просто дай мені один шанс, і я змінюсь,
І я більше ніколи не помилюсь,
Не покидай мене, повернись, моя музико!
Моє кохання!
Зараз мені так соромно, Мені так соромно.
Це мій самоаналіз, моя люба.
А зараз ви!
Давайте скажемо «оу».
Якщо закінчимо запис, можемо гроші отримати.
-Текст готовий? -Уже давно.
Ти ніколи не дивишся в телефон.
-Я вислала тобі та їй на WhatsApp. -Добре.
Подивись. Я лишусь на лінії.
Добре, мені підходить.
-Тоді можемо записувати. -Починай.
Хто співак? Скоріше, де співак?
Вона сказала, що вже доїхала туди. Буде за хвилину.
Її звуть Нетра.
Я не знайома з нею особисто.
Я не чула, як вона співає. Клієнт порадив її.
Тож вона має співати, навіть якщо не вміє. Так?
Так.
Але прийми її. Усе буде добре.
-Так, добре. -Добре, бувай.
Привіт. Нетра.
Це було в середу.
Я забронював квитки, щоб поїхати
і дістатись туди за вихідні.
У мить, коли я побачив її…
Я відчув, присягаюсь…
Я вже знав, що нікуди не полечу.
-Привіт, Нетро. -Мені подобаються твої пісні.
Три пісні, що вийшли, у них таке багатство музики.
Це новий звук. Ти розгадав його.
Слухаю їх на повторі.
Думала, варто це сказати.
Дякую за музику.
Ці три пісні дійсно підбадьорили мене.
І багатьох інших. Правда.
Дякую.
-Присядь. -Я справді так думаю.
Тож…
Чи не виходить скоро фільм?
Дуже хочу побачити пісню.
Ні, не зараз.
Знову відклали.
Справді?
Так. Тож текст…
-Та все добре. -Подивимось…
Буде фільм чи ні, головне - є музика.
У повітрі.
Усюди.
Лиш натисни «грати».
Цього недостатньо?
Коли зустрічаєш жінку, і за хвилину
вона вже говорить, наче твоя мати.
Коли це відбувається, розумієш - ти пропав. Це…
Ти піймався на гачок.
Ні, правда.
Слухати ці пісні без візуального супроводу…
твої пісні…
ти взагалі розумієш, наскільки це ідеально?
Усе підвладне фантазії.
Це круто.
-Це просто музика, хіба ні? -Так.
Як витвори класики.
На Ютубі ти можеш бачити тільки фото композитора.
Як «До Елізи» Бетховена.
Ти уявляєш пару, що танцює серед дерев?
Це зруйнувало б відчуття.
Звичайно, якщо візуал добре знятий.
Так.
Розумієш, про що я?
Так.
Узагалі-то, я не сумнівалася, що ти знаєш твір.
Я не намагаюсь довести, що знаю. Я хотів попрацювати над дечим.
Я забув про це, але ти мені нагадала.
Дякую.
Просто…
Просто дай мені хвилину. Почну звідси.
Відчуваєш вібрації?
Як моє серце чи твоє серце
Відчуває вібрації?
Відчуваєш вібрації?
Як моє серце чи твоє серце…
Чи це землетрус?
Якби я сказав своїм очам, що це марення, Чи повірили б мені очі?
Я чула, як Ілайяраджу грали на струнах.
Та це вперше, коли я чую на струнах Бетховена.
І я.
Це особливий день.
Може, твій день народження?
Ні.
Через те, що я зараз бачила та чула.
Ну, все. Я забагато говорю?
Можемо почати.
Ні.
Так.
Дуже добре.
Тобі не місце тут.
Я відчула це, коли послухала ті твої три пісні.
Дуже міжнародна музика.
Я навіть не впевнена, що цьому фільму потрібне те відчуття і звук.
Усе ж, ми маємо зробити щось свіже й нове.
Так і є.
У тебе було таке відчуття?
Що це не твоє місце?
Перша думка щоранку.
Не в пихатому сенсі.
Я маю створювати щось нове.
Я не знаю, чи вдасться тут.
Чекай.
Сьогодні я вже розмовляв про це з мамою.
Ти підслуховувала?
Ти була в моєму будинку?
Я не підслуховувала.
Але я розумію.
Музична сцена тут відсутня.
Точно.
Єдине застосування - музика для фільмів.
Я також про це мрію.
Поїхати в місце, де класична музика звучить.
Не Америка, Європа.
Але в більшості країн Європи не говорять англійською.
У цьому проблема.
Ти можеш вивчати музику.
Але ти також маєш вивчити нову мову.
Лондон.
Найкраще місце.
-Там широка музична сцена. -Чекай!
Це дивно.
Добре, ти не підслуховувала,
але зараз ти в моїй голові.
Ти їдеш у Лондон?
-Так. -Овва.
Коли ти їдеш?
Я купив квиток. Він відкритий.
Може, завтра.
У тебе є план?
Якщо моя мама погодиться, на п'ять років.
Круто.
Бажаю успіхів.
Отримай декілька «Греммі», можливо, «Оскар». Ти чудовий.
Дякую.
Варто зустрітись, якщо ти будеш у Лондоні.
Треба приїхати в Лондон, щоб знову зустрітись?
Так.
Побачимось.
Бувай.
Привіт, тату?
Так, щойно завершила. Сказала, що буду там о дев'ятій. Бувай.
Я проведу тебе.
-Продовжуй. Я піду. -Ні, усе добре. Давай.
Вибач.
У неї чудовий голос.
Вона - справжня знахідка. Мені сподобалась.
Тож сподобалась?
-Вона мила. -Мила?
Просто мила.
Це такий нудний спосіб опису жінки.
«Мила», здається.
-Я мав на увазі милий голос. -Чекай.
Тож запис готовий?
Зміксуй і відправ мені. Скоро побачимось.
Добре, бувай.
-Привіт! -Боже.
Хто б ще це був.
Я так само здивований.
Вибач. Я їхав додому, побачив, що ти йдеш.
Тож я подумав, чи не підвезти тебе.
Але раптом виникло відчуття…
що твій дім з іншого боку.
І ти скажеш, що це твій щоденний ритуал,
якщо я запропоную підвезти тебе.
Тож я скажу: «Привіт.
Ти добре заспівала. Пісня звучала гарно».
Та…
Я скажу «бувай» і піду.
Мій дім не зовсім тут.
Він в Індіранагар.
Я не йду додому. Я йду в інше місце.
-Фьорст Сівард Роад? -Так.
І це не моя щоденна спортивна рутина.
Я ходжу.
Кожного разу, коли маю бути в місті.
-Добре. -Якщо мені треба далеко або швидко…
Я їду на автобусі або потязі.
А так я звичайний пішохід.
-Я ходжу. -Зрозуміло.
Я не запитаю чому, але ти впевнена?
-З приводу чого? -Щоб іти всю дорогу.
Ні, якщо ти хочеш, звісно, я під'їду з тобою.
Не проблема.
-Справді? -Так.
У мене немає шолома. Це нічого?
Я повільно, зате безпечно.
А як же поліція?
Це…
Ми щось придумаємо.
-Так? Ти в порядку? -Так.
Думав, наступного разу ми побачимось на Лондонському мості.
Я не думав, що це буде так швидко, на мості через Ад'яр.
Смішно.
Ти гарно співаєш. Чудовий голос.
Я бажаю тобі багато пісень, записів та статків.
Дякую.
І тобі.
Добре, я скажу це.
У тобі щось є.
Коли ти грав на гітарі у студії, я не хотіла тебе переривати.
Я б хотіла, щоб наш запис ніколи не зупинявся.
Це була закоротка пісня.
І я навмисно зіпсувала кілька рядків.
Мені просто не хотілося йти. Ось, що я відчувала, коли йшла.
Але ось я, за пів години, на твоєму байку, з тобою.
Не віриться.
Так.
Може, варто помріяти про мир у світі, і це станеться?
Та для тебе це інше, чи не так?
Я питаю лише тому, що відчула це в кімнаті.
Мені здалося, що ти теж фліртував.
Знаєш, коли?
Коли почула: «Побачимось у Лондоні».
Чи це не так?
Не так.
Тож я не так зрозуміла тебе.
Гадаю, я помилилась. Пробач.
Вжити слово «помилка» було б помилкою.
Якщо це було так…
це не була б помилка.
Просто кажу.
Може, це в твоїх очах.
Має бути тут.
Твої очі - проблема.
Те, як ти дивишся…
так глибоко.
Просто те, які вони.
-Перестань. -Звісно, я також проблема.
Чому ти мав зустріти мене тут?
Ти міг просто продовжити.
Чому запропонував підвезти?
Жіночка у віці йшла переді мною.
Міг їй запропонувати.
Її будинок був недалеко. Я її знаю.
Вона це щодня робить. Навіть бігає босоніж.
Ось чому я запропонував тобі.
І все?
Ось так.
Так просто.
Немає сенсу замикати почуття й не мати змоги виражати їх.
Я просто думала, чи варто питати твій номер, писати або дзвонити,
поки йшла.
Я вирішила, що ні, а потім ти приїхав.
І як мені про це не сказати?
Хто знає, коли ще це почуття вцілить у тебе?
Добре.
Там воно стрімко вцілило в мене.
Та, сподіваюсь, у тебе також.
І привіт!
Це про те, кому саме ти це кажеш.
Я почуваюсь у безпеці.
Маленька пташечка всередині каже мені, що ти не засудиш мене за слова.
Як я й казав…
У тобі щось є.
Так!
Ти ще не казав цього.
Казав. Подумки.
Ти не чула?
Але ж ти чула, що казала моя мама.
Мила, подивись мені в очі.
Люба, скажи мені, Як це - закохатись в тебе?
Закінчуються слова, Але я заспіваю для тебе.
Мила, подивись мені в очі.
Люба, скажи мені, Як це - закохатись в тебе?
«Щось у тобі», як… Ти про мій голос?
І все?
А сама: мої очі глибокі й гарні? І все?
Скажи, що визнаєш? Про очі?
Просто кажу, що ти казала.
Не тільки очі.
Я вже казала.
Загальна привабливість.
Те, що ти кажеш.
Як ти це кажеш.
Твій голос.
По-чоловічому, але так м'яко.
Був той зв'язок, атмосфера.
Товсті дерев'яні двері та скляна стіна між нами…
воно прорвало все це.
Те чуття!
-І музика. Та… -Так.
Я про твій вибір музики.
Це багато каже про тебе.
Дякую.
Бетховен, що ти грав…
і перед тим…
Ти прийшов на поклик музики…
Та став моєю музикою…
Ким би я був без музики?
Я перетворився б на неживу масу…
Ти була там?
-Ти була там? -Для мене це відчуття почалось там.
Але я не бачив…
Ти володів тією сценою.
Це ти.
Це є в тобі.
Тож це відчуття…
Уперше для мене.
За 22 роки я ніколи цього не відчувала.
А потім ти вивів мене.
Хто так робить?
Ось, це почуття виходить з-під контролю і дає ляпаса.
Це залишило слід.
Ось чому я сказала тобі все одразу.
Щоб ти знав: «Хлопче, ти все це зробив зі мною».
Твоя черга.
Тож це тільки мій голос?
Це нормально.
Якщо ти не відчуваєш того ж, це нормально.
Я впораюсь.
Це вдруге зі мною.
Вдруге за 32 роки.
У цьому й проблема.
Ось, що не дає сказати мені більше.
Так.
Тобі лише 22?
Я виглядаю старшою?
Ні… У хорошому сенсі.
Присягаюсь, лише 22.
-Я не брешу. -Перестань казати це.
Це образливо.
Добре! Мені подобається.
Різниця у віці й те, що батько відречеться від мене,
ось майбутні проблеми.
Це ще прийде.
Але давай не будемо про це зараз.
Ще зарано про це думати.
Але зараз ми на вірному шляху.
Ти це відчув?
Тяжіння, що я відчула?
Розкажи мені.
У мене є ще п'ять хвилин.
Або не кажи нічого,
і я піду з твого життя за десять секунд.
Я вирішив покинути країну…
за десять секунд до того, як ти зайшла, і зараз…
я забув про все це.
Думаю, з того моменту, як ти торкнулась тих дверей,
те, як ти зайшла,
як ти стояла, потисла мою руку, подивилась,
як ти говорила, твої очі, обличчя, голос,
твоя хода, стиль, манери…
Я можу продовжити описувати зовнішність.
Це все правда, але це не все.
Усе, що ти сказала, думки моєї мами.
Думаю, я потребував схвалення.
Приклад з Бетховеном, який ти навела, надихнув мене.
Відчуття, що увірвалось, знищуючи все…
Так, декілька разів…
Я змусив тебе повторити рядки.
Це було навмисно.
Щоб запис не закінчувався.
Щоб ти не йшла.
А потім, коли я знову побачив тебе,
як я міг не заговорити? Не спитати?
Усе сталося саме собою.
Я піду.
Краще йди.
Мила, подивись мені в очі.
Люба, скажи мені, як це - любити тебе?
Закінчуються слова, але я заспіваю тобі…
ПОВ'ЯЗАНІ МУЗИКОЮ
Ти і я, шукаємо разом,
Коли небо, повітря і земля радіють.
Давай іти разом, Як цього ніколи не бачив світ…
Переслідуєш?
Дідько, ні.
Ти сказала так, наче ти під струмом.
Я був достатньо вихованим, щоб зачекати дві години.
Хіба це переслідування?
Так і є.
То що, без роботи?
Я музикант, чи не так?
На місці Ілайярая, я б написав п'ять пісень.
Ти написав нову?
Так.
-Справді? -Так.
-Заспіваєш мені? Будь ласка. -Звісно.
Тож починається так.
Хлопець зустрічає дівчину.
Зв'язок, почуття. Раптове тяжіння.
Вони гуляють десять днів, і після цього їхній перший поцілунок.
-Ось і пісня. -Наче наша історія.
Ти проти?
-Підемо туди? -Підемо туди?
Ходімо.
-Правий. -Так.
Тож…
Я вигадуватиму текст.
-Давай. -Так.
Агов!
Спіймай моє серце.
Агов!
Втамуй спрагу моїми мріями.
Агов!
Розправ свої маленькі крила.
Давай,
Поцілуй мене й посміхнись,
Згори моїх гітарних струн,
Ти наче милий співочий горобець.
У моє тужне, безбарвне життя
Ти розбризкала мільйон відтінків,
Як пензлик художника…
Ти веселка, що зійшла наді мною…
Як ангел…
Ти викорчовуєш моє серце З самого його ядра…
Я пливу, як листок на калюжі музики.
Ти дощ, який лийнув на мене.
Поливай мене аж до мого коріння.
РОЗЧИНИСЯ В МОЇЙ…
Розчинися в моїй душі, як вода…
ЗАВТРА У СТУДІЇ?
Сидиш на вершині моїх клавіш піаніно,
Танцюєш, як красива пава.
У моє тужне, безбарвне життя
Ти розбризкала мільйон відтінків,
Як пензлик художника…
Ти веселка, що зійшла наді мною,
Як ангел…
КОХАННЯ… Я ХОЧУ ТЕБЕ КІНЕЦЬ
Ти викорчовуєш моє серце З самого його ядра.
ПОГАНО ПОЧУВАЮСЯ.
ПРИЇДЕШ?
НАВІЩО?
ДЛЯ МУЗИКИ… НАПЕВНО.
Як пензлик художника…
Ти веселка, що зійшла наді мною,
Як ангел.
Ти викорчовуєш моє серце З самого його ядра…
Чому ми тут?
Ми заробимо неприємності на пустому місці.
Сьогодні наш десятий день разом, як у пісні.
Давай дамо одне одному шанс. Прошу.
Тут?
Аж ніяк.
Давай просто…
поцілуємося?
Можливо?
Я це і мала на увазі.
Що ти думав?
Для тебе поцілунок - це «просто поцілунок»?
Зовсім ні.
Присягаюся, зовсім не так.
Добре, чекай.
Декілька днів я хотів дещо сказати тобі.
Дозволь мені першому.
Я кохаю тебе.
Як ніколи, розумієш?
Я не хочу, щоб ми були не разом. Я не хочу бути без тебе.
Я кохаю тебе.
Дійсно.
Просто… ті квитки були дорогі.
Я не думаю, що British Airways повернуть гроші.
Ти любиш мене?
З моменту, коли ти заспівав…
«У моє тужне, безбарвне життя ти розбризкала мільйон відтінків».
Я була готова.
Справді?
Ти хочеш, щоб я сказала?
Я кохаю тебе.
І це назавжди, Камале.
Вище й вище, ми йдемо вище й вище.
Кожен подих, що ти забираєш… Люба, я вражений.
Ближче і ближче, Я рухаюсь ближче і ближче.
Я просто хочу зануритись у ніч З тобою поряд, подивитись тобі в очі…
Вау!
Мартіне, це круто. Оплески Мартінові!
За цією піснею стоїть історія.
Якщо вам цікаво дізнатись…
вона більше не в моєму житті.
-Скажи чому. -Справді?
Ні. Це не важливо для вас.
Те, в чому я бачив історію життя,
завершилось як його гарна частина.
Тож ось я, декілька років по тому,
мудріший у тонкощах музики й життя.
Та у спокої…
що веде до наступної пісні.
Ця пісня буде моєю мовою, Таміле.
Просто від серця.
Вона полетіла!
Вона забула мене.
Я простягнув руку, щоб утримати її, Але вона зникла в повітрі.
Вона була повітрям моєї музики, Вона була граматикою моїх текстів.
Поки я планував наше майбутнє, Вона стала моїм минулим, моїм вчорашнім.
Вона та я разом, я думав, це назавжди.
Наче іскри
Вони літали.
Навіть коли ми завершили, Вона дала мені сили
Знайти власний грув.
Вона і я разом, я думав, це назавжди.
Неначе іскри вони літали.
Та більше моя кохана Не співає біля Тауеру.
Завдячую за це тобі, тобі.
Вона полетіла, вона забула мене,
Я простягнув руку, щоб утримати її, Але вона зникла в повітрі.
Вона була історією мого життя, А зараз вона просто лінія в книзі.
Навіть коли вона більше не зі мною, Вона - музика, яку я роблю.
Вона і я разом, я думав, це назавжди.
Як простий погляд стає закоханістю?
У який момент закоханість схрещується з коханням?
Наука шукає чорні дірки в далеких галактиках,
але чому ми не бачимо тих, що звуться коханням?
Фізика кохання - це привабливість?
Хімія через трансформацію?
Математика серця?
Інженерія біології?
Немає відповідей на ці питання, кохання - це просто кохання.
Разом або ні…