‎Baki, a fost ultima dată.
‎Știe că mint.
‎Te-ai abținut.
‎Și eu m-am abținut ‎ca răspuns la insulta ta.
‎Trebuie să-i arăt adevărata mea putere…
‎Haide, Baki!
‎Ajunge.
‎Arată-i tatălui tău ‎adevăratele tale abilități!
‎Hai să facem asta cum trebuie!
‎Bine?
‎Te cunosc la perfecție, Baki.
‎Haide, arată-mi ce știi!
‎Haide!
‎Normal. Evident că mă cunoaște.
‎Tot progresul meu până în acest punct…
‎Creșterea mea. Evoluția mea.
‎Sigur le cunoaște la perfecție.
‎Bine, tată.
‎Relaxează-te…
‎Mușchii mei…
‎Toate articulațiile mele…
‎Organele mele…
‎Până și umezeala din corpul meu…
‎Doar atunci pot produce
‎acea viteză incredibilă.
‎Doar acel organism, ‎profesorul meu, poate produce
‎o velocitate inițială egală ‎cu viteza maximă!
‎Abia aștept. Vreau doar să te îmbrățișez.
‎Nu te opri!
‎Relaxează-te…
‎O flexibilitate ‎care întrece orice flexibilitate.
‎Care topește și rigiditatea subconștientă ‎a fibrelor musculare.
‎În mintea tânărului, ‎fibrele lui musculare nu mai erau fibre…
‎ci lichid.
‎Apoi își imagina cum lichidul se evaporă.
‎Ultra-flexibilitate.
‎Acum!
‎A produs acea velocitate inițială maximă ‎de care doar gândacul e capabil.
‎Ce zici de asta, tată?
‎Mișcarea cu 270 de km pe oră dezvoltată ‎de fiul tău,
‎„Placajul Gândacului”!
‎A călcat pe nenumărate bucăți de sticlă, ‎cu picioarele goale,
‎dar nu a vărsat niciun strop de sânge.
‎Nu e o pregătire obișnuită…
‎Ce e asta?
‎Unde ai învățat asta?
‎Îți transformi fibrele musculare-n lichid, ‎le relaxezi până devin vapori,
‎apoi le încordezi imediat după.
‎Puterea explozivă generată ‎îmi depășește cu mult așteptările.
‎În trecut, mulți concurenți ‎și specialiști în arte marțiale
‎au încercat această relaxare complicată,
‎dar n-au reușit niciodată să ajungă ‎la nivelul lichid.
‎Unde ai învățat abilitatea asta?
‎Cine te-a învățat?
‎Cine-i profesorul?
‎Baki…
‎Ai un profesor excelent.
‎Există o legendă urbană.
‎A celor mai puternici tată și fiu.
‎Într-un loc de sub Tokyo ‎există o arenă de luptă secretă.
‎Luptători, specialiști în arte marțiale ‎și concurenți se adună
‎ca să-și dea seama ‎cine-i cel mai puternic.
‎Regulile sunt simple.
‎E o luptă cu pumnii. Asta-i tot.
‎Loviturile sub centură, scosul ochilor,
‎până și mușcatul e permis.
‎Campionul en-titre al competiției este‎,
‎incredibil, un tânăr de 17 ani.
‎Dar cel care-l sperie ‎pe cel mai puternic dintre tineri
‎e tatăl lui.
‎A învins oameni, a măcelărit alte specii,
‎a învins arme, ‎a distrus forțe armate și, până la urmă…
‎i-a cucerit pe cei mai puternici ‎și a făcut ca armatele să se teamă de el.
‎Autoritățile au ajuns ‎să-l trateze cu grijă.
‎Acest om a dus ‎posibilitățile forței brute la extrem.
‎Așa continuă legenda urbană.
‎În ultimul timp, ‎relația lor a fost tensionată.
‎Tinerii au aflat ‎despre această informație secretă.
‎REVISTĂ LEGENDE URBANE
‎Până și acest om ‎poate fi surprins uneori.
‎Ce?
‎Ce e cu agitația asta?
‎E Căpcăunul!
‎- Uite-l! ‎- Chiar el e?
‎Ce? Grozav!
‎La naiba, ce aiurea!
‎Când s-a ridicat în picioare…
‎Grozav! Uite-l!
‎Acela e Baki?
‎- Baki! ‎- Ce?
‎Unde e tatăl tău?
‎E Căpcăunul!
‎- Iată-l! ‎- Iată-l!
‎Totul a început cu o simplă știre.
‎Tocmai am primit o știre de ultimă oră.
‎În Park Hilton din Shinjuku, Tokyo,
‎a fost interzis accesul de trupele ‎de asalt și de forțele terestre.
‎În mod uimitor, se pare că motivul e…
‎o luptă tată-fiu ‎între un singur tată și fiul său.
‎NU TRECEȚI
‎Dle Kasuga.
‎Ia te uită!
‎Forma e de nerecunoscut, dar e o mașină.
‎Partea incredibilă: ‎e mașina prim-ministrului.
‎A prim-ministrului?
‎A fost un accident sau altceva?
‎Au căzut pe ea!
‎În timpul luptei, ‎au căzut de la ultimul etaj.
‎Accesul a fost interzis, ‎o mașină a fost distrusă
‎și au fost trimise forțele terestre.
‎Sigur sunt un tată și un fiu incredibili.
‎Și-au dat seama.
‎Toți și-au dat seama.
‎„Îi cunosc pe cei doi!”
‎LEGENDE URBANE
‎„Zvonul ăla: un tată și un fiu…”
‎„Lupta lor a început!”
‎„Pot să ajung.”
‎„Dacă plec acum, ajung!”
‎Baki!
‎Cel mai puternic din lume!
‎Nu merită văzută, însă…
‎Era ceva brusc și neașteptat.
‎Era o mulțime uriașă, incredibil de mare.
‎Cine naiba i-a chemat pe ăștia?
‎Și, pentru Yujiro, cu intelectul său ager,
‎incidentul ăsta era incredibil.
‎În plus, gara era plină de oameni.
‎Publicul urma să se mărească.
‎Normal că nu era prima oară ‎când lupta în fața oamenilor.
‎Dar atmosfera asta era străină.
‎Se înfruntă cei mai puternici tată și fiu!
‎Cât de puternici sunt?
‎Hai să plecăm de aici! Asta-i tot pe azi.
‎Eu nu mă opresc.
‎Poftim?
‎Nu cumva asta vrei să spui, tată?
‎„Mi-e rușine s-o dau în bară ‎de față cu alții.”
‎Ce-ai zice să amânăm?”
‎Nu?
‎Ai luat-o razna, fiule?
‎Ochii mulțimii naive
‎nu au văzut niciuna ‎dintre cele trei lovituri consecutive.
‎Dar ochiul liber a putut vedea…
‎cum se așternea praful ridicat ‎de cele trei izbituri.
‎- Ce-a fost asta? ‎- A explodat.
‎A apărut brusc în aer.
‎Apoi s-a auzit „bum”.
‎N-am văzut nimic.
‎La fel ca tânărul, publicul încă învăța.
‎Cine va începe?
‎- Căpcăunul, cu siguranță! ‎- ‎Ba nu, Baki!
‎Deja a început.
‎A început de mult.
‎Așa e.
‎Așa e între doi specialiști.
‎A început de când s-au confruntat.
‎Înțeleg.
‎Înțeleg. Așa te-am învățat.
‎Lupta nu poate fi oprită ‎de un singur participant.
‎Ambii trebuie să fie de acord.
‎După ce începe lupta, ‎nu mai contează dacă-ți place sau nu.
‎N-ai de ales decât să ataci.
‎Nu mai știu ‎când m-a mai făcut cineva să sângerez.
‎Când te paște pericolul, ‎trebuie să-l depășești pe cont propriu.
‎Respectul meu pentru el s-a văzut ‎în cele trei lovituri consecutive.
‎Dar uită-te la el! Nici n-a mișcat.
‎Măcar l-am lovit?
‎Sau m-a lăsat să-l lovesc?
‎Oricum ar fi,
‎nu am de ales, trebuie s-o fac.
‎Relaxează-te… Topește-te…
‎Îmi transform mintea… în lichid…
‎Da, așa.
‎N-am putut mișca! Nici măcar un pas!
‎Ai folosit aceeași mișcare ‎de două ori împotriva mea…
‎„Obraznic”.
‎Sigur am mai auzit cuvântul ăsta…
‎Cred.
‎Deși japonez, Kenichi Sawai era cunoscut ‎drept un expert kung-fu grozav.
‎El a spus așa:
‎„Dacă ai învârti brațul la fel de relaxat ‎ca un aruncător la baseball
‎și l-ai lovi pe inamic în față, ‎l-ai distruge.”
‎Ochii și nasul ar fi pocnite concomitent,
‎iar ochii ar fi plini de lacrimi, ‎așa că n-ar mai vedea.”
‎A zburat de acolo?
‎Sunt peste zece metri!
‎Vine încoace.
‎Căpcăunule.
‎Știi, Căpcăunule…
‎mă bucur pentru tine.
‎Visul tău s-a împlinit.
‎Ai iubit și ai iubit…
‎Ai tânjit…
‎Ai crescut și ai îngrijit…
‎iar acum a venit momentul.
‎Sunt puțin invidios.
‎Fie din cauza reacției la lovitură,
‎fie din cauza uimirii sale ‎în fața neputinței,
‎cu lacrimile șiroindu-i pe față,
‎tânărul a ajuns ‎la concluzia asta în tăcere.
‎Nu era momentul pentru o luptă tată-fiu.
‎Trebuia să lupte.
‎S-a ridicat!
‎Bine, la treabă!
‎Stai! Nu mai sângerează.
‎Când un luptător sângerează în ring,
‎se folosește un hemostatic.
‎Dar există o metodă mai eficientă ‎pentru a opri sângerarea.
‎E hotărârea de a lupta.
‎O voință puternică de luptă ‎stimulează secreția de adrenalină.
‎Nu există nimic mai eficient pentru asta.
‎Există exemple de antrenori buni ‎care-și provoacă luptătorii
‎și le declanșează spiritul de luptă ‎pentru a opri sângerarea.
‎Văd că n-ai renunțat încă.
‎Să renunț?
‎Nu fi ridicol!
‎Mă bucur pentru tine.
‎Mă bucur pentru tine, Baki.
‎Fă-l să se joace cu tine!
‎Fă-l să se joace cu tine cât vrei!
‎Baki…
‎Niciun alt tată ‎nu s-ar juca atât cu copilul său!
‎Îți rămân dator.
‎Forțele terestre și trupele de asalt ‎s-au coordonat excelent.
‎Cred că așa cetățenii vor fi în siguranță.
‎Doar fiul meu ar putea face asta…
‎Până acum, se descurcă excelent.
‎Însă asta e o luptă.
‎Înțeleg.
‎E aici.
‎În cazul ăsta…
‎trebuie să-i arăt eu.
‎Știu că vei putea, cu ochii tăi.
‎Cu vederea ta, sigur vei observa.
‎Ce… Cum…
‎Un practicant talentat de ‎shokeiken ‎poate arăta…
‎fiara pe care o imită.
‎Poate face ca forma sa să fie văzută.
‎Spectatorii au văzut clar
‎o priveliște pe care n-o mai văzuseră.
‎Forma celui mai mare rival ‎al tiranozaurului.
‎Fiul meu devotat!
‎În momentul ăla…
‎cineva se uita la lupta tată-fiu.
‎Cineva cu vedere mai mult decât perfectă.
‎Subtitrarea: Carla Mona Gîlcă