‎Ținuta asta nu e bună.
‎Dle Hanma, vă așteptam.
‎Avem un separeu pregătit. Pe aici, vă rog!
‎E amară.
‎De ce cafeaua espresso e așa de amară?
‎Era amară, dar apoi… ‎a început o conversație și mai amară.
‎De ce mă întrebi asta acum?
‎„De ce?”
‎Fiindcă vreau să știu.
‎Așa de ciudat e?
‎Să vreau să știu ‎de ce tata a omorât-o pe mama?
‎N-am mai întrebat asta.
‎De ce? De ce ai omorât-o pe mama, tată?
‎O pușlama care nu înțelege ‎n-ar trebui să încalce unele limite.
‎Vezi-ți de lungul nasului!
‎Ca fiu, e dreptul meu să știu.
‎Deci, tată, ce trebuie să fac ‎ca să-mi spui?
‎Deci, tată…
‎Mă scuzați…
‎Managerul restaurantului, ‎Mitsuo Nonaka, care îi servea,
‎a povestit mai târziu…
‎Nu voi uita ce-am văzut.
‎O imagine atât de înfricoșătoare, ‎că nu mi-a venit a crede.
‎Asta trebuie să fac?
‎De ce… Cum…
‎Sau poate…
‎asta!
‎Cutremur!
‎E unul mare!
‎A fost o priveliște misterioasă.
‎Doar ei doi nu tremurau.
‎Într-adevăr, ești obraznic,
‎dar și tu ar trebui să știi ‎ce înseamnă să pui mâna pe mine.
‎Să pun mâna pe tine?
‎Haide, n-a fost mare lucru!
‎Nu mă așteptam să aibă efect asupra ta.
‎Împotriva grozavului Căpcăun, ‎mișcarea ‎tachi-shime ‎nu e mare lucru.
‎Am auzit că zici ‎că meciul dintre noi e o luptă tată-fiu.
‎Nu vrei?
‎Nu.
‎E în regulă.
‎Baki…
‎Drepți!
‎POLIȚIA
‎M-ai lovit la fund!
‎Baki…
‎Timp de patru ani, ‎tânjise după această confruntare.
‎Însă tânărul avea probleme.
‎Dar de ce?
‎Voia să dea înapoi. Să fugă.
‎Să scape.
‎Din ordinul tatălui său,
‎nu s-a putut opune ‎și a stat în poziție de drepți.
‎Când tatăl său s-a apropiat, ‎n-a putut să nu se retragă.
‎Apoi a venit impactul inuman.
‎În timp ce zbura prin aer…
‎În timp ce zbura afară…
‎În timp ce se proteja…
‎Și-a dat seama de ceva profund.
‎Era la un cu totul alt nivel!
‎Nu e vina ta.
‎Nu e vina ta…
‎dar e vina aceste mâini ‎care l-a luat de gât pe tatăl tău.
‎Ticălosule!
‎Tânărul începea să înțeleagă.
‎Tatăl său nu țintea organele vitale.
‎Asta nu era o luptă.
‎Ci o pedeapsă.
‎Se pare că nu te-ai gândit destul.
‎Crezi că e bine?
‎Mă scuzați că v-am întrerupt cina.
‎După cum vedeți, îl disciplinez…
‎pe fiul meu obraznic.
‎Nu se poate
‎Acum îl educ.
‎Părinte și copil. Tată și fiu.
‎O relație care invită mereu la conflicte.
‎Fiul care încearcă să-și învingă tatăl. ‎Tatăl care nu se lasă învins.
‎Ce bucurie, nu?
‎Ce bucurie!
‎E o persoană!
‎Ce naiba faci?
‎O crimă și o sinucidere?
‎Nu! N-ar face asta niciodată! Sunt sigur!
‎Omul ăsta n-are deloc de gând ‎să se sinucidă!
‎Baki, pregătește-te de aterizare!
‎Aterizare?
‎E posibil să aterizezi pe o țintă ‎când sari dintr-un zgârie-nori?
‎Plutonierul-major Akio Kamura, ‎53 de ani, din unitatea de instruire
‎a Brigăzii 1 Aeriene ‎din cadrul Forțelor Terestre de Apărare,
‎care a făcut 345 de sărituri, a spus asta:
‎E nevoie de distanță, de înălțime.
‎De exemplu, dacă ai ‎poziția corectă la 3.000 de metri,
‎te poți deplasa cam 1.000 de metri ‎în 60 de secunde.
‎Prin urmare, ‎dacă ești la 150 de metri în aer
‎și ținta e o mașină ‎dintr-o parcare de sub tine, e realizabil.
‎Au existat doar câteva cazuri în trecut
‎când aterizarea pe un vehicul i-a salvat ‎cuiva viața după căderea de pe o clădire.
‎Dar, oricum ar fi…
‎E în viață.
‎Or fi mașinile de lux inutile,
‎dar sunt o pernă bună ‎în astfel de momente.
‎Bine. Am mâncat. Ne-am băut ceaiul.
‎Nu te mai prosti!
‎Doar nu s-a zis cu tine deja!
‎Ridică-mă! Nu mă pot mișca.
‎Ridică-mă!
‎O strângere de mână cu stânga ‎simbolizează sfârșitul unei relații.
‎Oricum ar fi, a profitat ‎de bunătatea tatălui său
‎și l-a surprins cu un atac.
‎A fost un gest nedrept.
‎Și sentimentele care îi răscoleau inima…
‎Remușcare? Conștiință de sine? ‎Vinovăție? Împlinire?
‎Nu era timpul să se gândească ‎la ce câștigase sau la ce pierduse.
‎Imaginea care i-a apărut neintenționat ‎în minte fiului era… asta.
‎O piatră enormă și eternă, ‎mereu bătută de vânt și de ploaie.
‎Suprafața rotunjită lucea
‎și era acoperită ‎cu un strat de cauciuc de un centimetru.
‎Asta a lovit cu palma sa cu toată puterea.
‎O mulțime de imagini ‎i-au răsărit în minte.
‎Majoritatea erau mohorâte ‎și fără speranță.
‎Tu… Ticălos obraznic!
‎Prindeți-l!
‎Oprește-te!
‎Ești o pușlama, dar ai evitat intenționat ‎organele vitale și ai lovit cu palma.
‎Prețul de a fi îngăduitor cu Yujiro e…
‎Vei plăti pentru asta.
‎Crezi că-l ai?
‎Crezi că ai dreptul…
‎de a fi îngăduitor cu mine?
‎Ai dreptul ăsta, ticălosule?
‎Răspunde-mi!
‎Mă doare, nenorocitule!
‎Va fi o noapte lungă.
‎Exact, tată.
‎Nu-s obligat să-ți răspund.
‎Nu e o bătălie.
‎Atât timp cât ne înfruntăm noi doi,
‎e o luptă tată-fiu, orice ar fi.
‎Așa că nu voi ținti organele vitale.
‎Rotire inversă!
‎Într-o luptă tată-fiu, ‎nu încercăm să facem rău…
‎Ești o pușlama nesimțită.
‎Poate că nu țintim organe vitale…
‎și poate că nu încercăm să facem rău…
‎dar mă lupt cu Yujiro Hanma.
‎Prima lovitură ca la carte a tatii ‎în patru ani, aproape 1.500 de zile.
‎Poate că evită organele vitale, dar…
‎În acel moment, s-a simțit neputincios.
‎Diferența dintre el și tatăl lui ‎era mult prea mare.
‎Imediat! Chiar acum!
‎Chiar dacă creierul tău e neted, ‎corpul tău regretă repede.
‎Mișcarea asta a fost cândva disprețuită, ‎fiind folosită de femei și de copii.
‎O va face! Chiar o va face!
‎E momentul perfect pentru asta.
‎Nu e letală, ‎dar durerea pe care o produce e groaznică.
‎Pocnetul biciului.
‎Să te văd! ‎Mișcarea folosită de femei și de copii.
‎Cum va fi Pocnetul biciului, ‎făcut de Yujiro Hanma?
‎Cum va fi?
‎Lovitura pe care a primit-o Baki ‎a fost nemaipomenită.
‎Cele câteva clipe ‎în care ar fi trebuit să riposteze
‎și le-a petrecut pregătindu-se mintal.
‎Și apoi…
‎Doare…
‎Doare!
‎Nu e chiar inutilă.
‎E a doua oară când stai ‎în poziție de drepți azi.
‎Corpul lui, pe care credea ‎că-l întărise și perfecționase…
‎a fost trădat ‎de lipsa de rezistență la durere.
‎A fost ca un bici de oțel.
‎Ținta era ‎cel mai mare organ al corpului: pielea.
‎E imposibil să o aperi complet.
‎N-a avut de ales și a folosit-o.
‎Autoapărarea folosită de femei, de copii, ‎învățată de la tatăl lui.
‎Simte durerea, fir-ar să fie!
‎Durerea aia e greu de tolerat.
‎Intri pe tărâmul derizoriului, ‎unde uiți de toate…
‎Nu e de mirare că tânărul a fost șocat.
‎Transformarea bruscă a tatălui său ‎a făcut să pară că fusese jupuit.
‎E simplu de înțeles.
‎Să zicem că-ți plesnești mâna dreaptă.
‎Apoi îți plesnești stânga ‎pentru a reduce durerea.
‎Împrăștia durerea provocată ‎de Pocnetul biciului.
‎Ochii îi erau căscați.
‎A scrâșnit din dinți.
‎Pumnii i s-au strâns cu putere
‎și s-au deschis cu aceeași putere.
‎Și-a îndreptat brațele cu toată puterea, ‎le-a flexat cu aceeași forță.
‎A călcat cu toată puterea, ‎apoi și-a ridicat picioarele cu putere.
‎Burta i-a cedat.
‎Șoldurile i s-au înclinat.
‎Pieptul i s-a strâns.
‎Spatele i s-a încordat.
‎N-a vrut să-și relaxeze ‎nicio parte a corpului.
‎Cu alte cuvinte…
‎Da, și-a flexat simultan ‎orice fibră musculară, rămânând nemișcat.
‎Datorită durerii provocate ‎de flexarea întregului corp,
‎a împrăștiat durerea pielii.
‎Abia a reușit ‎să-și mențină expresia netulburată.
‎N-a durut? Durerea aia?
‎E o prostie ca o pușlama mică ‎să nu țintească organele vitale.
‎Oricât de încăpățânat ai fi,
‎sunt sigur că acum înțelegi.
‎Atacă-mă!
‎Atacă-mă de parcă ai vrea ‎să răzbuni un părinte!
‎Nu e nevoie să repeți.
‎La urma urmei, e răzbunare.
‎Tânărul a luat o poziție de luptă ‎pentru prima dată în acea seară.
‎De la o palmă deschisă la un pumn…
‎Ce înseamnă schimbarea asta.
‎Palmele tatii sunt încă deschise.
‎Am adoptat o poziție.
‎Nu, nu e asta.
‎N-am ales să adopt o poziție ‎din proprie voință.
‎Am fost forțat să fac asta.
‎Așa da.
‎Ca un novice ce ești, ‎atacă-mă cu tot ce ai!
‎Baki!
‎Dă-i tot ce poți, Baki!
‎Mitsunari…
‎Nu-ți face griji!
‎Toți locuitorii din apropiere ‎și oaspeții hotelului
‎au fost evacuați de armată.
‎Ce bătrân energic!
‎Distruge-l pe Căpcăun cu tot cu clădire!
‎Apreciez.
‎Nu mai sunt așa de tensionat.
‎Deocamdată, voi încerca.
‎Nu e bine.
‎Uimitor!
‎Când stânga mea era întinsă ‎ca un stâlp solid…
‎și-a sincronizat palma ‎ca să contracareze la fix!
‎Mi-a citit mișcarea.
‎Prea bine.
‎Baki, a fost ultima oară.
‎Știe că mint.
‎Te-ai abținut.
‎Și eu m-am abținut ‎ca răspuns la insulta ta.
‎Trebuie să-i arăt adevărata mea putere…
‎Nu se va repeta.
‎Asta-i sigur. În fața mea se află…
‎personificarea puterii, împodobită ‎de nenumărate realizări în luptă.
‎Sigur că mi-a citit ‎toate abilitățile dintr-o privire.
‎Doamne…
‎Haide, Baki!
‎Ajunge.
‎Arată-i tatălui tău ‎adevăratele tale abilități!
‎Hai să facem asta cum trebuie!
‎Bine?
‎Subtitrarea: Carla Mona Gîlcă