‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫"במקום מלא מסתורין‬
‫שבו העבר מתעורר לחיים‬
‫יש גיבורה של ההיסטוריה‬
‫שמוכנה לשגשג‬
‫היא מצילה את העתיד שלנו‬
‫על ידי הגנה על העבר‬
‫היא גיבורה שהרגע שלה הגיע סוף סוף‬
‫רידלי ג'ונס‬
‫מלאת תעוזה וגם אומץ‬
‫רידלי ג'ונס‬
‫שומרת על המוזיאון בגאווה‬
‫רידלי ג'ונס‬
‫ההרפתקנות שלה מדבקת‬
‫דינוזאור, דודו ושימפנזה אסטרונאוטית לצידה‬
‫רידלי ג'ונס‬
‫חובשת את כובע הפדורה המוכר‬
‫רידלי ג'ונס‬
‫שום אתגר לא יעמוד בדרכה‬
‫היא לעולם לא תיכנע לפחדיה‬
‫היא זורחת כשהרפתקה מתקרבת‬
‫מזנקת לקלחת‬
‫ואז מצילה את המצב‬
‫רידלי ג'ונס!"‬
‫לעוף כמו עיט.‬
‫אז מה ההפתעה הגדולה? הרפתקה בסרנגטי?‬
‫כובע חדש? מגיעה למוזיאון תערוכת גלידה!‬
‫מכונת ההחתמה. מגניב.‬
‫זו לא סתם מכונת החתמה.‬
‫הנה. עכשיו שאת רשמית בהכשרה,‬
‫הגיע הזמן שיהיה לך דרכון מוזיאון משלך.‬
‫כמו שלאימך ולי היו.‬
‫בזמן שתתאמני, תרוויחי חותמות מיוחדות.‬
‫ברגע שתמלאי את הדרכון, תקבלי אחד כזה.‬
‫זה נקרא עין המצפן. יש בזה קסם.‬
‫אני רוצה אחד! עכשיו!‬
‫אני יודעת. אבל תצטרכי לחכות.‬
‫כל מגינה בוגרת במוזיאון צריכה אחד.‬
‫זה מה שגורם לזה לקרות!‬
‫ברצינות? זה לא נמאס אף פעם.‬
‫אז בטוח שאני לא יכולה‬ ‫פשוט לקבל מצפן משלי עכשיו?‬
‫רק כשהדרכון מלא ואת באמת מוכנה.‬
‫בינתיים תהיי סבלנית ותשקיעי.‬
‫להיות סבלנית ולהשקיע. הבנתי.‬
‫יוסטון, יש לנו דרכון.‬
‫זה בדיוק כמו זה שאימא שלך קיבלה‬ ‫כשהיא הייתה בגילך.‬
‫זה כזה מגניב. אתה לא חושב, דדלי?‬
‫דדלי?‬
‫כדור הארץ לדדלי! תענה!‬
‫הלו, דדלי? על מה אתה מסתכל?‬
‫היי! מתי הגעתם לכאן?‬
‫בדיוק חלמתי על… כלומר, הסתכלתי‬
‫על תצוגת העיטים.‬ ‫יש להם את התצוגה הכי מגניבה.‬
‫תמיד חלמתי לעוף עם הציפורים הגדולות.‬
‫ולמה לא?‬
‫אני ציפור חסרת מעוף.‬ ‫אני מנפנף בכנפיים ליופי.‬
‫התכוונתי, למה שלא תלך‬ ‫לבלות בתצוגת העיטים?‬
‫רגע, באמת? אני יכול לעבור לתצוגת העיטים?‬
‫אני לא רואה סיבה שלא.‬ ‫תפקידי לעזור לכולם במוזיאון.‬
‫אם זה החלום שלך, אני אעזור לו להתגשם.‬ ‫קדימה!‬
‫טוק טוק! מישהו בקן?‬
‫היי, את בטח רידלי ג'ונס ההיא‬ ‫שגורמת לכל התצוגות לצווח.‬
‫נעים להכיר!‬
‫זו אני! וזה דדלי.‬
‫שלום. נפגשנו בפיקניק של תצוגות הציפורים‬ ‫שנה שעברה, זוכרים?‬
‫כן! טוב לראות אותך שוב.‬
‫אני פלו, וערימת הנוצות הזה…‬ ‫-פירס כנף-נוצה השלישי.‬
‫אני מגיע משושלת ארוכה וחשובה‬ ‫של עיטי מוזיאונים.‬
‫די עם הפוזות, טיפשון!‬ ‫-ציפוריי!‬
‫לא התכוונתי לעצבן לך את הנוצות.‬
‫ראיתם מה עשיתי?‬
‫האמת היא שקפצנו כי דדלי כאן,‬ ‫שהוא הציפור הכי סבבה ומגניבה שאני מכירה,‬
‫תהה אם הוא יכול לעבור לגור איתכם.‬
‫אבל תצוגת העיטים היא לעיטים!‬
‫זו אדמה קדושה.‬
‫בכל שנותיי על בול הקלקר הזה…‬
‫אל תהיה כזה קפדן, פירס. אתה מוזמן בשמחה.‬
‫ברוך הבא הביתה, ילד.‬
‫שעת הפתיחה!‬
‫טוב, אז… דליפת הנילוס פקוקה,‬ ‫תערוכת המוזיקה מכוונת,‬
‫דדלי בתערוכת העיטים. רגע, מה?‬
‫זה לא טוב.‬
‫מר פיבודי!‬
‫רידלי, יש לנו בעיה בגודל דודו.‬
‫דדלי צריך לצאת מתצוגת העיטים‬ ‫לפני שיראו אותו‬
‫מה? למה?‬
‫אסביר אח"כ.‬ ‫אני אעסיק את מר פיבודי, את תטפלי בדדלי.‬
‫אדאג לזה!‬
‫מר פיבודי! הכול מושלם…‬
‫המבקרים עזבו. סבתא נועלת.‬
‫ודדלי חזר לתצוגה שלו?‬
‫כן, בדיוק בדקתי. אבל, אימא,‬ ‫למה דדלי לא יכול להיות עם העיטים?‬
‫הוא אוהב להיות שם.‬ ‫-טוב, כמגינות המוזיאון,‬
‫עלינו לוודא שהכול נאמן לאמת כמיטב ידיעתנו.‬
‫עובדות זה חשוב.‬ ‫במוזיאון ילדים לומדים אמת על העולם. ‬
‫אז תצוגה לא יכולה להיות ריקה או שגויה.‬
‫נשמע הגיוני?‬
‫את יכולה לסמוך עליי לשמור על סדר.‬
‫תודה על ההבנה, דדלי.‬
‫בטח. אני מבין.‬
‫אני לבד, כי אני האחרון מסוגי.‬
‫הדודו האחרון שעומד. יושב.‬
‫הלוואי שלא הייתי חייב להישאר כאן לבדי.‬
‫"כשאתה יחיד במינך‬ ‫החיים יכולים להיות בודדים‬
‫יחיד במינך‬
‫אתה כל היום לבדך‬
‫אוף כמה מבאס להיות על סף הכחדה‬ ‫זו עבודה קשה‬
‫כשאתה יחיד במינך‬
‫יחיד במינך‬
‫אף פעם לא ביחד‬
‫יחיד במינך‬
‫עם ציפורים דומות‬
‫אולי שמעת‬
‫מגוחך כמה שמשמיצים ציפור‬
‫כשאתה יחיד במינך‬
‫זה כזה מטען רגשי‬
‫כששאר בני מינך הולכים בדרכו של הדודו‬
‫אני יחיד במיני‬
‫אבוד וחסר חברים‬
‫יחיד במיני‬
‫המין שלי הגיע לסופו!‬
‫אני יכול להעיד שזה מלחיץ‬
‫קינים ריקים מקשים על ציפורים‬
‫ואפילו הנוצות שלך עצובות‬
‫בדיוק כמוך‬ ‫כשאתה יחיד במינך"‬
‫דדלי? רק רציתי לבדוק מה שלומך ו…‬
‫לא. זה לא יעבוד.‬ ‫תרים את הכנפיים יותר גבוה.‬
‫ותנופף! תנופף, אמרתי!‬ ‫-דדלי?‬
‫אפשר לדבר איתך לרגע?‬
‫אני לא יכול. אני עף כמו עיט ו…‬
‫אולי אוכל לעשות הפסקה קצרה.‬
‫אתה חייב להישאר בתצוגה שלך, זוכר?‬
‫אני באמת חייב?‬
‫כן. אימא אמרה‬ ‫שתצוגה לא יכולה להיות ריקה או שגויה.‬
‫על כל חלק במוזיאון להיות מדויק ככל שאפשר.‬ ‫עובדות זה חשוב.‬
‫עובדות זה חשוב, מה?‬
‫אוקיי, עשיתי מחקר באינטרנט,‬
‫ומסתבר שציפורי דודו יכולות להיות בכל מקום.‬
‫תראו, ציפורי דודו בחלל,‬
‫ציפורי דודו מתכרבלות עם חתלתולים ו…‬
‫ציפור דודו עפה ליד עיט.‬
‫וזה באינטרנט, אז זה בטוח נכון.‬
‫אתם רוצים לספר לו או שאני אספר לו?‬
‫העניין הוא שאי אפשר להאמין‬ ‫לכל מה שאתה קורא באינטרנט.‬
‫אלה לא אמיתיים.‬ ‫-סליחה, חבוב.‬
‫אפילו זה של ציפור הדודו שנוהגת במכונית?‬
‫כן, נכון, זה לא הגיוני.‬ ‫ציפורי דודו לא נוהגות.‬
‫אני גאון.‬
‫עם התחפושת הזאת, אני אשתלב עם הפינגווינים.‬
‫דדלי?‬
‫תפסו אותי.‬
‫התצוגה שלך לא יכולה להיות ריקה, זוכר?‬
‫אה, נכון.‬
‫כפי שאתם רואים, התצוגה הזו קרובה לרוטונדה,‬
‫רק כמה צעדים מתערוכת המוזיקה האופנתית,‬ ‫מתגאה בנופים של בית-העץ,‬
‫והיא מגיעה מרוהטת!‬
‫טוב, כבר די צפוף בתערוכת הלמורים.‬
‫ונמאס לי לחלוק ענף עם כל אחינו ואחיותינו.‬
‫בטוח שזה בסדר שנעבור לפה?‬ ‫-בטח שאני בטוח.‬
‫אנחנו בסדר כל עוד התצוגה לא ריקה.‬
‫אם תצטרכו, אני עם העיטים. ביי!‬
‫לא חשבתי שזה בסדר להחליף תצוגות.‬
‫גם אני לא, אבל שמעת את הציפור.‬ ‫ותמיד רציתי לעבור לסרנגטי.‬
‫אבל אם תעברי לשם, לאן החיות ההן ילכו?‬
‫מה? לאן אתם הולכים?‬
‫אוי לא.‬
‫היי, מה זה?‬ ‫האבירה השתלטה על תערוכת הביזון שלי!‬
‫עכשיו היא זו שנראית קשוחה!‬
‫היא תמיד נראית קשוחה, לא?‬
‫מה לדעתך גרם למהומה הזו, רידלי?‬
‫אני לא בטוחה, אבל יש לי ניחוש די טוב.‬
‫אל דאגה, אגיע לשורש העניין.‬
‫אתם, תחזירו את כולם לתצוגות הנכונות.‬
‫עופו הביתה, פרפרים! עופו הביתה!‬
‫את לא מתגעגעת למקום הרגיל שלך, גברתי?‬
‫סליחה על הבלגן.‬
‫חשבתי שאני מציית לחוקים… בערך.‬
‫הלוואי שיכולת לעבור כרצונך,‬
‫אבל על כל יושבי המוזיאון להישאר במקומם.‬
‫בסדר?‬ ‫-בסדר.‬
‫נהדר.‬
‫אבל אני מרגיש כאילו אני שייך שם עם העיטים.‬
‫הנה. עכשיו אוכל לשים עין עד הבוקר‬
‫ולוודא שכולם נשארים במקומם.‬
‫אוי לא, רידלי בטוח תראה אותי אם אלך משם.‬
‫רק עוד קצת, ואהיה ממש מעל תצוגת העיטים.‬
‫ייפי-קה…‬
‫אוי לא, נרדמתי. וכבר הגיע הבוקר?‬
‫המוזיאון ייפתח בכל רגע!‬ ‫-הצילו!‬
‫שמישהו יעזור לי, אני תקוע!‬
‫אל תדאג דדלי, אני באה!‬
‫רידלי! כמה טוב לראות אותך.‬
‫מה קרה?‬
‫ניסיתי להגיע לתערוכת העיטים בלי להיתפס.‬
‫סליחה שהתגנבתי.‬
‫דדלי, למה אתה כל כך רוצה להיות עם העיטים?‬
‫אני יחיד במיני,‬
‫וזה בודד להיות אחרון ציפורי הדודו.‬
‫רציתי פעם אחת להיות חלק ממשפחה.‬
‫רידלי, אנחנו מוכנים!‬ ‫-מי דיבר?‬
‫המשפחה שלך!‬
‫כולנו כאן בשבילך, די-מן!‬
‫יש לשחררך‬ ‫כדי שתוכל להגיע לשיעור התעופה הבא.‬
‫תגידי לנו מתי להתחיל למשוך!‬
‫בסדר, עכשיו.‬
‫אחת-שתיים! אחת-שתיים!‬
‫עצרו! זו לוני.‬
‫טוב, ושוב!‬
‫אחת-שתיים! אחת-שתיים!‬
‫כל הכבוד, צוות! אני כבר יורדת.‬
‫דדלי, אתה בסדר?‬
‫בסדר? אני נהדר.‬
‫יש לי את החברים האמיצים בעולם.‬
‫סיכנתם פרסה וטופר כדי להציל אותי.‬
‫טוב, כן.‬
‫ברור, דדלי!‬
‫אתה חלק מהעדר שלנו.‬ ‫-טייס המשנה.‬
‫משפחה.‬
‫אתה יחיד במינך, דדלי, אבל אתה לא לבד.‬
‫"אז אתה יחיד במינך‬
‫יש רק אחד כמוך‬
‫יחיד במינך‬
‫אבל בגלל זה אנחנו אוהבים אותך‬
‫מי יכול להחליף כזה פרצוף מתוק?‬ ‫אין שום צל של ספק במוחי‬
‫שאתה יחיד במינך"‬
‫תודה לכם. ואת צודקת. באמת יש לי משפחה.‬
‫כולכם.‬
‫ולמרות שאולי תחזור‬ ‫ללון בתצוגה שלך מעכשיו,‬
‫תוכל לבלות איתנו בלילות.‬
‫באמת? בכל הרצינות?‬
‫בוודאי!‬
‫כן, בוודאי! אתה עיט של כבוד, אחרי הכול.‬
‫מי זה הבחור הזה?‬ ‫-דודו?‬
‫הוא יחיד במינו? מגניב!‬
‫כל דבר במוזיאון נמצא במקום הנכון,‬ ‫ודדלי בתצוגה שלו.‬
‫אני ממש גאה בך. הרווחת את זה.‬
‫עשיתי את זה! החותמת הראשונה שלי. וואו.‬
‫נראה שהכול הגיע למקום‬ ‫שבו הוא היה אמור להיות.‬
‫סעודה עם איסמת.‬
‫זה משחק צמוד.‬
‫שחקנים בבסיסים אחד ושלוש,‬ ‫איסמת בבסיס הבית.‬
‫כמלכה, נוח לי מאוד להיות זו שמחליטה.‬
‫ואני מכריזה שננצח!‬
‫איסמת!‬
‫קראו לי, חייבת לזוז.‬ ‫-רגע, מה עם המשחק?‬
‫חצוצרה אחת זה ארוחת ערב. עליי לחזור הביתה.‬
‫זה מוזר…‬ ‫ראיתי את התצוגות של כולם, אבל לא את שלך.‬
‫באמת? מה? כן, אז להתראות.‬
‫רגע, אם המשחק נגמר, אולי נלווה אותך הביתה?‬
‫זה כל כך נחמד, אבל בעצם אוספים אותי.‬
‫היי. זה הטרמפ שלי. אבל תודה.‬
‫אמרתי "שאוספים אותי"? התכוונתי שאני צועדת.‬
‫כן, צועדת. ביי!‬
‫זה נדמה לי,‬ ‫או שאיסמת התנהגה די מוזר עכשיו?‬
‫והאם מישהו מכם ביקר אצלה?‬
‫בואו נשחק!‬
‫אני עכשיו.‬ ‫-משחק!‬
‫רגע, לא כדאי שנבדוק מה עם איסמת?‬
‫לא.‬
‫נו, אנחנו חברים שלה.‬
‫ברור שמשהו הטריד אותה.‬
‫כדאי שנגלה מה זה.‬
‫בסדר.‬
‫הנה היא.‬
‫וואו. נראה שמתייחסים אל הנסיכה כאל נסיכה.‬
‫חשבתי שהיא מלכה.‬
‫אותו הדבר.‬
‫נראה שהיא בסדר. אפשר לחזור לשחק?‬
‫רק בגלל שמפנקים אותה‬ ‫לא אומר שמשהו לא בסדר.‬
‫למרות שזה נראה כל כך בסדר. איסמת, חכי!‬
‫רידלי? דנטה, דדלי, פיצ'ס… ופרד?‬
‫הוד מעלתך.‬
‫נסחפת קצת?‬
‫"נסחפת", מה, זה?‬
‫לא נשאו אותי.‬
‫זה לא מה שזה.‬
‫אז, מה אתם עושים בחלק הזה של המוזיאון?‬
‫מחפשים אותך.‬
‫איסמת, הנה את!‬ ‫-מוכנה לסעודת מלכות?‬
‫חבוב, כן? אני רעב!‬
‫היי, רעב, נעים להכיר.‬
‫בצחוק! בדיחות של מומי-אבא.‬
‫רגע…‬
‫אתם חברים של איסמת!‬ ‫-היי!‬
‫אנחנו האבות.‬
‫אני אתן. זה קוסי.‬
‫נעים מאוד להכיר אתכם סוף סוף.‬
‫שמענו עליכם הרבה.‬
‫נעים להכיר גם אתכם! היא…‬ ‫לא סיפרה לנו עליכם.‬
‫טוב, אז אתם צריכים להישאר לארוחת ערב.‬
‫נביא עוד צלחות ממרתף הפירמידה.‬
‫רגע! אבות!‬
‫איסמת, לא ניסית להסתיר‬ ‫את זה שיש לך שני אבות, נכון?‬
‫כי בעיניי זה אדיר.‬
‫מה? לא!‬
‫שני אבות זה הכי טוב שיש.‬ ‫זה פי שניים בדיחות אבא!‬
‫אז למה לא הזמנת אותנו לבקר?‬ ‫-אם החלק שלך בתצוגה קטן או צפוף, זה סבבה.‬
‫ואני מבטיח להיזהר עם הזנב.‬ ‫-זה בהחלט לא העניין.‬
‫אתם תבינו את הכוונה.‬
‫וואו!‬
‫איי צ'יוואווה!‬
‫טוב, בהחלט לא קטן או צפוף.‬
‫הזנב שלי יכול לקבל ענף משלו.‬
‫הכנפיים שלי יכולות לקבל זנב!‬
‫זה לא הגיוני.‬
‫אבל בכל זאת, המקום הזה עצום!‬
‫את גרה פה?‬
‫כן, אבל רק בחדר הזה, ובחדר הבא,‬
‫וב-33 החדרים אחרי זה.‬
‫אבל זהו זה.‬
‫רק חיים מלכותיים פשוטים.‬
‫אני מניחה שהגיע הזמן לשבת לאכול!‬
‫המקום הזה משהו, נכון?‬
‫הוא אולי יותר גדול ומרשים ממני!‬
‫זה לא מהעולם הזה.‬ ‫ואני הייתי מחוץ לעולם הזה!‬
‫ערב טוב, גבירותיי ורבות-מומיותיי.‬
‫לפני שנאכל,‬ ‫אנו מציגים בפניכם את מלכתנו…‬
‫המלכה איסמת צ'יוני‬ ‫ג'ומאנה אדריס ח'פרי הגדולה מכולן.‬
‫אבל תוכלו פשוט לקרוא לי "איסמת".‬ ‫זה לא חשוב.‬
‫עכשיו, בואו נתחיל‬ ‫עם הדברים החשובים של הלילה.‬
‫פינוק המומיה המלכותית!‬
‫חבובים, ראיתי דברים משוגעים‬ ‫ב-65 מיליון שנות חיי,‬
‫אבל זה ממש מוגזם.‬
‫אפשר לקבל עוד מניפה? אחת לכל כנף?‬
‫עכשיו זה טיפול יוצא מן הפירמידה!‬
‫אני לא יודעת. לא נראה שאיסמת שמחה כל כך.‬
‫כן, זה נראה שמתייחסים אליי כאל מלכה‬
‫טוב, כן. זה נכון.‬
‫אבל זה לא מפואר כמו שזה נראה.‬
‫יופי, כי זה נראה מפואר להפליא.‬
‫תיכף תגידי לנו שיש טווסים מרקדים.‬
‫לא! בעצם… העניין הוא…‬
‫ועכשיו לחלק החשוב ביותר‬ ‫במסורת הלילית שלנו!‬
‫"לילית"? מתייחסים אלייך ככה כל לילה?‬
‫מציגים בזאת את כתר המלכה!‬
‫משתחווים. לא מסתכלים לך בעיניים.‬
‫רגע! לא! אבות!‬
‫העניין הוא… זה מספיק!‬
‫ארוחת הערב נגמרה!‬
‫מתוקה!‬
‫אני לא "מתוקה"!‬
‫כלומר, אני כן, אני אוהבת אתכם אבות, נשיקה,‬ ‫אבל עכשיו אני המלכה.‬
‫ועל פי צו מלכותי, אני מבטלת את ארוחת הערב!‬
‫איסמת, מה קורה? את יכולה לספר לנו.‬ ‫אנחנו חברים שלך.‬
‫אבל גם נתינייך, אז בבקשה,‬ ‫בלי "ערפו את ראשו" וכאלה. ‬
‫אני אוהב את הראש שלי.‬ ‫-היא לא באמת יכולה לעשות את זה. נכון?‬
‫אני יכולה.‬
‫אבל לא אעשה.‬
‫האמת היא שמעולם לא הזמנתי אתכם‬ ‫כי אני די נבוכה מכל הסיפור הזה.‬
‫בכל ערב‬ ‫יש את המסורות המפוארות האלה בארוחה שלנו,‬
‫ומפנקים אותי מכף רגל ועד ראש!‬
‫ושלא תבינו לא נכון, אני אוהבת פינוק…‬
‫אני מלכה, אחרי הכול, אבל לא בכל לילה.‬
‫לי לא יהיה אכפת.‬ ‫כס מלכות ושרביט יתאימו לי.‬
‫אני אוהבת לבלות איתכם‬ ‫כי אני מקבלת מכם יחס של ילדה רגילה.‬
‫אפילו כשהצד המלכותי שלי יוצא מולכם.‬
‫כמובן! בשבילנו תמיד תהיי פשוט איסמת.‬
‫אני יודעת. אבל האבות שלי נסחפים.‬
‫הם מתייחסים אליי יותר כאל מלכה מאשר בת.‬
‫אני מתגעגעת ללהיות ילדה. הילדה שלהם.‬
‫מביאים את הזרועות האלה לנחיתה.‬
‫תודה לכולכם.‬
‫כדאי שתגידי לאבות שלך מה שאמרת לנו.‬ ‫אני בטוחה שהם ירצו לדעת.‬
‫את צודקת.‬
‫אני צריכה להגיד שלא בא לי לשים כתר כל ערב.‬
‫רגע, הכתר, לאן הוא נעלם?‬
‫הכתר בצרה!‬
‫אין פה שום דבר חוץ משאריות טעימות.‬
‫אוי לא. האבות יהיו הרוסים‬ ‫כשהם יגלו שאיבדתי את הכתר!‬
‫כבר פגעתי בהם כשצעקתי עליהם.‬
‫אני חייבת לתקן את זה! מה נעשה?‬
‫אל תדאגי. נמצא אותו. רק צריך לשים עין.‬
‫או בעצם, לשים עין בשמים.‬
‫טוב, חבר'ה.‬ ‫אני רואה אנשים מכל אגף במוזיאון.‬
‫אני אגלה איפה הכתר.‬
‫רגע, זה…‬
‫מה בשם נאס"א קורה שם?‬
‫אזעקת שווא! תנו לי רגע…‬
‫הנה! רידלי, אחד מהנתינים המומיות‬
‫בטח פינה בטעות את הכתר עם הכלים!‬
‫טוב, נלך לשם.‬
‫אני אישאר, למקרה שאבותיי יחזרו.‬
‫בהצלחה! תגרמו לי להיות מלכה…‬ ‫כלומר חברה, גאה!‬
‫אין בעיה.‬
‫טוב, ימינה בפנייה הבאה ואז שמאלה!‬
‫הנה זה!‬
‫תמהרו!‬
‫השגנו את הקופסה!‬
‫אלה הרבה קופסאות.‬
‫אז, הכתר נמצא בחדר הענק הזה,‬
‫באחת מהקופסאות הזהות האלה?‬
‫הגיע הזמן להתחיל לפתוח. מהר.‬
‫היי, אני מנסה לנמנם!‬
‫סליחה.‬
‫אני לא רואה את…‬
‫נפילה! אני בא, חבר.‬
‫רגע, דנטה…‬
‫זהירות!‬
‫נחשול גאות!‬
‫דדלי, מצאת אותו!‬
‫זה לא היה קל.‬
‫אתם יודעים מה אומרים, כבד הראש עם הכתר.‬
‫אוי, דדלי!‬
‫לא, אני רציני. זה ממש כבד. הצילו!‬
‫רידלי, כולם, תודה.‬
‫לא יודעת מה הייתי עושה אם הכתר היה אבוד.‬
‫אבא, אבא, אני מצטערת שפגעתי ברגשות שלכם‬ ‫עם צו מלכותי.‬
‫ועל כך שלא הייתי כנה איתכם.‬
‫טוב, היית קצת "מלכותית",‬ ‫אז ההתנצלות מתקבלת.‬
‫אבל מה קורה, ילדונת?‬
‫טוב, זה קצת מביך‬ ‫שאתם מתייחסים אליי כאל מלכה כל הזמן.‬
‫לא רציתי שהחברים שלי יראו.‬
‫ולפעמים אני פשוט מתגעגעת אליכם כאבות שלי‬ ‫במקום הנתינים שלי.‬
‫"עליי להודות‬ ‫שאני אוהבת את הנשפים ואת הקידות‬
‫ובחיי האל רע,‬ ‫הכתר הזה מרגיש מושלם על הראש שלי‬
‫אבל יש ימים שבהם‬ ‫אפילו עם ההתרפסות הכנועה המתוקה‬
‫הייתי רוצה להיות ילדה נורמלית במקום‬
‫לפעמים אני משתוקקת להיות משפחה רגילה‬
‫רק שני האבות שלי ואני‬
‫אני אוהבת את האופן שבו הנתינים שלי‬ ‫סוגדים למנהיגה שלהם‬
‫ואת כל הנפנופים האלה אני לגמרי מעריצה‬
‫לא הייתם חושבים שמלכה יכולה להתעייף‬ ‫ממזין הענבים האישי שלה‬
‫אבל נראה שמדי פעם היא יכולה‬
‫לפעמים יש משהו שאני מעדיפה להיות‬ ‫על פני בת מלוכה‬
‫רק שני האבות שלי ואני"‬
‫זה בסדר, שיהיה לילה שלא מתאים למלכה?‬
‫את צוחקת? כמובן!‬ ‫-איזו הקלה!‬
‫אתם לא כועסים?‬
‫ממש לא! את יודעת שאת יכולה לספר לנו הכול.‬
‫וזה די מעייף לדבוק במסורות נוקשות מדי ערב.‬
‫את יודעת כמה קשה זה להבריק את הכתר?‬
‫ואנחנו לא בדיוק משפחה מסורתית,‬
‫שזה די מהמ-מומיה.‬
‫תודה שהזמנת אותנו שוב לארוחה, איסמת.‬
‫כן, טוב לחזור.‬
‫לא יזיק לי קצת פינוק עכשיו.‬ ‫נתיני מלכות? שלום?‬
‫דדלי!‬
‫האבות ואני נתנו לכולם ערב חופשי‬ ‫כדי שנוכל לאכול איתכם בשקט.‬
‫מה? אבל מי יאכיל אותי ענבים? אני?‬
‫דנטה, תוכל להאכיל אותי עם הזנב!‬
‫אין בעיה, חבוב קטן!‬
‫טוב, קצת יותר נמוך…‬
‫ציפור יכולה להתרגל לזה.‬
‫תרגום כתוביות: זואי רוז‬