Така е по-добре.
- Защо? - Сега не може да нарани никого.
- Защо да не може да... - Искам вкъщи.
Знам, но сме тук.
Вземи.
Какво чувстваш? Ще го нарисуваш ли?
НЮ ЙОРК МЕТС
Какво чувстваш?
Ще го нарисуваш ли?
Сега се връщам.
- Д-р Адлър, здравейте. - Здравей.
Сестрата ми каза, че Ноа е с вас.
- Нося му книжки. - Хубаво.
- Той как е? - Добре е.
Новото лекарство има странични ефекти, но сега пробваме пясъчна терапия.
Само момент.
Какво става?
Нищо. Ще го открия, не се тревожете.
- Защо? Къде е? - Не знам, но ще го открия.
- Извинете, Ноа идвал ли е тук? - Съжалявам, днес ми е първи ден.
- Кой беше Ноа? - Това е леглото му.
А, да, Ноа. Има сеанс с лекаря си.
Аз съм лекарят му.
Не е ли с вас?
Уведомете персонала, че трябва да открием липсващ пациент.
- Веднага. - Добре.
Ноа? Ще отворя шкафа бавно, да знаеш.
Къде изчезна?
Спокойно, всичко е наред. Да се върнем в залата за игри.
Хайде, няма нищо. Да се връщаме.
Добре, точно така.
Ноа, химикалката в теб ли е?
- Химикалките са забранени тук. - Да.
Добре, дай ми химикалката.
- Не е у мен. - Ноа.
- Уплашен си. - Не съм.
Лъжец.
Дай ми я.
Не ми се говори повече.
- Какво е това? - Ноа рисува някаква къща.
Прилича на една снимка, която открих в кабинета на Лин.
Чудя се може ли да я е проследил до вкъщи? Дали са се познавали?
И ако е скрила това от мен, какво друго не ми е казала?
Това какво общо има с диагнозата му?
- Изпий това. - Благодаря.
Не спя добре.
- Безсъние. - То влияе зле.
Смятат, че е вдишал чаша вода, за да се самоубие.
- Сега го държат под ключ. - Това е абсурдно!
Но дробовете му бяха пълни с вода и нямам обяснение.
Проверих къде е бил настаняван. Нищо за селска къща и нидерландски.
- А преди това? Бил е бебе. - Може ли да е криптомнезия?
Предвербални спомени - бил е във ферма и е чул нидерландски.
По телевизията.
Трябва ми информация за родителите, но са го оставили като бебе.
Знам само, че е бил пред "Сейнт Матюс".
А плуващата каква е?
- Мислиш, че плува ли? - Да.
Не знам, аз мислех...
че се дави.
Д-р Адлър, някъде има теч.
МОМЧЕТО, КОЕТО СЕ БОЕШЕ ОТ УЧИЛИЩЕ
Какво се пада отгоре?
Банята в коридора.
Идват.
Оставете ме, не!
Само да видим температурата, миличък.
Виж, оправих го.
Ама какво...
Да му се не види!
Татко?
Тук съм.
- Здрасти. - Татко, какво правиш?
- И защо е мокро? - Боже!
Потенциалните купувачи ненавиждат течове.
- Няма страшно, оправих го. - Ама този мъж може всичко!
Да, всестранно развит е.
Няма ли да вдигнеш?
Татко, не звъни ли твоят телефон?
Да.
- Ще вдигна, върви. - Добре.
- Ало. - Ще дойдеш ли довечера?
- Кой се обажда? - Джаксън, кой друг?
Ще има доста хора.
- Едва ли ти е до това, но джазът ще е... - Сега не мога да говоря, чао.
- Не беше важно. - Добре.
Какво си планирал да правите двамата?
Нали не си забравил, че ще гледаш Софи, докато ние оправяме къщата?
Не, разбира се. Как ще забравя такова нещо!
Това си е денят на дядо, нали, Софи?
- Денят на дядо и Софи. - Каква е умница!
- Ще тръгваме ли? - Да, ще си прекараме супер.
Тук не е забавно. По-скоро е зловещо.
Така е, но търся един човек.
Сърдиш се на баба, че задръства ваната ли?
- Какво? - Защото се е удавила в нея.
Не, баба ти не запушва нищо. Нея вече я няма.
Не е вярно. В гущера ми е.
Ще ми сподели някаква тайна.
За изповед ли сте?
Изповед ли? Не, търся отец Денис.
Момчето ми е пациент.
Търся информация за семейството му. Оставен е тук като бебе преди осем години.
Помня го. Единственият такъв случай за 20 години.
- Значи сте били тук? - Да.
Казахте, че ви е пациент. Какво му е?
Още не знам. Това се опитвам да разбера.
Какво да ви кажа, такива хора не стават за родители.
- Познавали сте ги? - Не, но иначе защо ще изоставят дете?
Невинаги е лесно да проумеем божия план.
А вас какво ви тревожи? Усещам, че нещо ви мъчи.
- Баба почина. - Софи.
Добре де.
- Жена ми почина. - Моите съболезнования.
- Спокойно, тя е в гущера ми. - Не е.
Говорихме за това. Умре ли някой, това е краят.
Вече го няма и няма да се върне, дори в гущер.
Откъде знаеш?
Всички скърбим по различен начин. Тук го виждам постоянно.
Работата ни е сходна.
- Офисите ни не са. - И двамата помагаме на хората.
- Аз - чрез науката и медицината... - Не може без вяра.
Лекувате ума, знаете колко е важна вярата.
Аз вярвам във фактите, не в измислици, които заблуждават хората.
Да ви кажа ли истината? Никой не бди над нас там горе.
Той е отмъстителен гадняр, както знаете.
Сами сме, приятел.
Хайде, Софи.
Капе. Няма ли да го ядеш?
- Барб? - Да.
- Как беше денят на дядо? - Супер си прекарахме.
Извинявай, не знам какво й става с този гущер.
- За това исках да говорим. - Че баба й е в гущера ли?
- Липсва й, нали? - Друго имах предвид.
- Защо си й казала, че се е удавила? - Какво?
Нали уж беше на небето и ни гледаше от там?
Не съм й казвала, че мама се е удавила.
Мамка му! Може да ме е чула, като съм говорила по телефона.
- С кого? - Не знам, с приятел.
Какво толкова обсъждате всички? И какво правиш?
- Спри! Какво правиш? - Разчиствам.
- Сю Ан каза да разчистим. - Не.
Това са нещата на майка ти.
- Тя вече няма неща, татко. - Остави ги!
Какво ти става?
Нищо не ми става.
Не ми харесва някой да ми рови в личните вещи, това е.
Виж, татко.
Не само ти скърбиш за мама.
И на мен ми е тежко.
Барб.
Барб, миличка.
- Прощавай, наистина. - Няма нищо.
Не, остави това на мен. Аз ще разтребя.
- Прибери Софи, аз ще довърша тук. - Сигурен ли си?
Добре, благодаря ти. Обади се, ако ти трябва помощ.
Хайде, Соф.
Чао, Софи. Беше забавно.
Соф, забрави си...
"Да взема: мляко, банани. Да мина през аптеката..."
"Да пратя рисунките на Джаксън"?
ДО ДЖАКСЪН - ЕТО РИСУНКИТЕ
"Не казвай на Илай. Няма да го понесе."
ЗНАЕШ ГО, ВСЕ ТЪРСИ ЛОГИКА... САМО С ТЕБ МОГА ДА ГОВОРЯ ЗА ТОВА...
Какво значи...
Ти да видиш! Взе, че дойде.
- Трябва да говорим. - Да не си тичал до тук?
- Потен си, ела да ти сипя едно. - Не, искам да говорим за Лин.
- Нещо си ми странен. - И на мен всичко ми е странно напоследък.
- Знам, че е особено да си тук без Лин. - Не, разчиствах вещите й... Слушаш ли?
- Липсваш ми, Илай. - Спри.
- Пийни. - Не искам.
Наслади се на музиката. Ела!
Един от моите абсолвенти направи яхния с омари.
Пробвай я.
Трябва да разменя няколко думи с хората. Стой тук, след малко се връщам.
МОМЧЕШКО ОТДЕЛЕНИЕ
Искам го.
Заинтригува ме статията ви за дисоциацията при травма.
Мразиш всичко това, нали?
Да знаеш, че няма да си тръгнем, докато не танцуваш с мен.
А има едно ново изследване...
Извинете.
Наистина трябва да поговорим.
- След малко. - Сега.
Дай ми го.
Няма.
Деца, лягайте си.
Ноа.
Имаш ли нещо в ръката си?
Ноа?
Какво държиш? Ноа!
Ноа! Покажи ми какво криеш.
Миличък, дай ми го.
Веднага.
Какво толкова? С Лин бяхме приятели. Постоянно си пишехме.
Добре, но какви са тия глупости, че нямало да разбера?
И за какви рисунки говори?
Работеше над нова книга за трима приятели. Прати ми една рисунка.
Чудеше се за нещо.
- За какво? - За смъртта, Илай.
Знаеше, че умира, а ти искаше да я включиш в поредното клинично проучване.
- Опитвах се да й помогна. - Знам, но тя имаше свои въпроси.
Смяташе, че няма да разбереш някои неща, щеше да искаш научно обяснение,
а според нея те бяха необясними за науката.
В това няма никаква логика. Какво е нямало да разбера? Кажи де.
И няма неща, които са "необясними за науката".
- Ноа? - Всичко е наред ли е?
Да, той ще ми го даде. Нали, Ноа?
Полека.
Ноа, миличък, трябва да проверя, съжалявам.
ИЛАЙ
Илай.
Помощ, тя се задави.
Звъннете на 911.
Тя е в анафилактичен шок. Някой да има "Епипен"?
- Спокойно, няма страшно. - Пращат линейка.
Отпусни, хайде.
Така, браво.
Да му се не види! Тя не диша.
Това алкохол ли е? По-живо!
Трябва ми химикалка с топче.
Имате ли химикалка с топче?
- Имаш ли? - Най-обикновена химикалка.
- Имате ли? - Дайте химикалка.
МЕТС
Добре, така.
Добре.
Точно така.
Готово.
Като за парти трик малко прекали.
Шегувам се.
Добре че беше тук.
- Тя ще се оправи, нали? - Да.
Виж, за имейлите.
Съжалявам.
- Трябваше да ти кажа. - Така е.
Честно казано, краят на книгата я затрудняваше,
но й се присънваха разни идеи.
Не ми се слуша какво е сънувала.
Вече имам чувството, че изобщо не съм я познавал.
Ето върху какво работеше.
Тя щеше да иска да ти го дам.
Превод на субтитрите Северина Цанкова