Jorda, sett fra rommet.
Den eneste planeten vi vet om med flytende vann på overflaten.
Vann gjorde det mulig å utvikle liv og sivilisasjon her.
Men jordas gamle vannkretsløp forskyves.
Ingen vet lenger sikkert hvor vi skal få vann fra i framtida.
Allerede i dag merker 40 % av verdens befolkning vannmangel.
Snart blir det framtida for mange flere av oss.
Og mange steder er nedtellingen allerede i gang.
TIL SISTE DRÅPE Norske tekster: Bjørn Meyer
Nyttårsaften, 2020.
En ganske annen slags nedtelling.
Tenåringstiden til 2000-tallet skulle avsluttes.
Aldri før hadde så mange hatt det så bra.
Ingen visste hvor galt det snart skulle gå med 2020.
De første ofrene for koronaviruset døde få dager senere.
Få uker senere var det slutt på store samlinger.
Slutt på festing. Slutt på feiring.
Eksperter hadde forutsett en pandemi i årevis, -
- men ikke mange nok hørte på dem.
Og nyttårsaften 2020 var det ikke bare koronaviruset vi hadde i vente.
Menneskeheten driver rovdrift på ferskvannsforsyningen.
Det er jevngodt med selvmord.
Vannkrisa er i gang nå, over hele verden.
Når folk ikke har vann, strides vi.
Og da er helvete løs.
Å, nei! Nei, nei ...
Huset brenner!
I Australia ble 190 kvadratkilometer avsvidd i branner.
34 mennesker omkom.
Det anslås at 3 milliarder ville dyr ble drept.
Noen arter er nær ved å dø ut.
Det ble meldt om tilsvarende rekord- branner i California, Alaska og Sibir.
Ekstremvær forekommer nå dobbelt så ofte som i 1980.
Cape Town i Sør-Afrika må stenge det meste av vannforsyningen om 92 dager.
21. april blir kalt "Dag 0".
Mexico by, en av verdens største byer, strever med å venne seg til vannmangel.
I de verst rammede strøkene har de fattige tatt styring over vannforsyningen.
Vi kapret stadig flere vannbiler.
Det var bare slik vi ble lagt merke til. Med vold.
I Midtvesten er vannforsyningen til USAs kornkammer i ferd med å forsvinne.
Det er skikkelig ille, det vi har stelt i stand.
Industrielt landbruk er jevngodt med gruvedrift.
De bruker opp vannforsyningen til det ikke er mer igjen.
I Brasil er små grupper av væpnet politi den siste forsvarsskansen -
- mot ødeleggelsene i Amazonas-regnskogen.
1000 betjenter skal dekke et område på størrelse med India.
Dagens fangst: en ulovlig traktor.
Men slike små seire bremser knapt ødeleggelsene.
Nær en femdel av skogen er allerede borte.
Og det har sin pris.
Nyere forskning viser at om man hugger ned regnskog, -
- blir regnet også borte.
Det kan få grimme konsekvenser langt utenfor Brasil.
Hva ville dere gjøre om dere visste det jeg vet?
Det er så viktig at menneskeheten forstår -
- hva vi står i fare for å gjøre.
Vi risikerer å miste hjemmet vårt.
Vi kan miste kloden vi utviklet oss på.
Rett og slett miste muligheten til å fortsette å leve på jorda.
Dagen da ferskvannet tar slutt, blir kalt "Dag 0".
Denne filmen handler om de som kjemper for at det aldri skal skje.
For om lag 3,5 milliarder år siden tok livet på jorda til i havet.
Fremdeles er alt liv her avhengig av vann for å klare seg.
Floridas ferskvannskilder, tusenvis av vann og en mengde elver -
- som renner på kryss og tvers gjennom Florida på vei mot havet.
Slik har det vært i nesten femti millioner år, -
- og de har vært drikkevannskilde for Floridas befolkning i flere hundre år.
Men nå er noe i ferd med å gå galt.
Jill Heinerth har dykket her i mer enn 20 år.
Hun har sett utviklingen.
En kikk under overflaten viser oss bakveien -
- til beretningen om hva som er i ferd med å skje med ferskvannet på jorda.
Florida-akviferen, et grunnvannsreservoar -
- med en utstrekning på 260 000 km² under Florida og nabodelstatene.
Verdens største ansamling av ferskvannsoppkommer.
Det er fremdeles vidunderlig å få dykke i undervannsgrotter.
Det er simpelthen magiske omgivelser.
For meg er det som å svømme i blodårene til moder jord.
Jeg svømmer i det som holder liv i kloden.
Av alt vannet på jorda er drøyt to prosent egnet som drikkevann for mennesker.
Mesteparten av det er utilgjengelig, fryst ned som is i breer og polkalottene.
1/3 av ferskvannet vi kan få tak i, ligger under bakken som slike reservoarer.
De inneholder hundre ganger mer vann enn alle verdens innsjøer og elver.
Så langt har det vært tilstrekkelig til å holde liv i planeten.
Men i moderne tid har det livet blitt et ganske annet.
Det jeg har lært av å komme hit, opp igjennom årene, -
- er at helt klart vann ikke nødvendigvis er rent vann.
Jeg ser strømmen i kildene avta, som om de er slitne og syke.
Vegetasjonen på bunnen forsvinner til fordel for trådalger.
Om det skyldes forurensning fra landbruket eller bare overforbruk ...
Jeg ser endringer. Det er noe som forsvinner.
Jill er som kanarifuglen i kullgruven.
Forurensing. Utarming.
Det hun viser oss, er varsler om at noe er i ferd med å skje.
Ikke bare i Florida.
Los Angeles, et godt sted å begynne å granske vannforsyning.
Her har det aldri vært nok til alle.
For hundre år siden ble verdens største akvedukt bygd her.
Under forbudstiden, mens resten av USA tørstet etter alkohol, -
- var det vann man sloss om i L.A. Vannkriser er denne byen født med.
Los Angeles er et glansbilde av den amerikanske drømmen.
Utstillingsvindu for det moderne livet.
Svømmebassengenes verdenshovedstad. Det er 250 000 av dem innenfor selve L.A.
Inneklemt mellom ørkenen og havet. Folk i L.A. lever kanskje på kanten.
Jay Famiglietti er vannforsker.
Hver gang vanntilgangen minker, blir han bedt om å kommentere.
Sjef-vannforsker ved Jet Propulsion Laboratory hos Nasa, Jay Famiglietti!
Endelig en som kan gi oss ekspertens syn på saken!
Du blir visst kalt "vanntilgangens Al Gore"?
Det er jo imponerende ...
Slike saker blir alltid slått stort opp.
Hvorfor oppstår det ikke panikk?
Hvorfor taler ikke guvernøren på TV? Hva er planen? Vann er en alvorlig sak!
Jeg har ikke inntrykk av at folk flest virkelig forstår -
- at vannkriser og vannmangel forekommer nå, over hele verden.
Alvorlig tørke har forekommet ofte opp igjennom Californias historie.
Men perioden 2012-2014 var den tørreste på over tusen år.
Ikke bare californierne er i knipe.
Ved Nasa ledet Jay Famiglietti et forskningsprosjekt -
- for å overvåke hva som skjer med vanntilgangen verden over.
Tre ... to ... ett ...
Og der letter GRACE-prosjektet, som skal følge utviklingen i vannstanden jorda rundt.
Prosjektet fikk navnet GRACE: Gravity and Climate Recovery Experiment.
Det fungerer som en slags vekt ute i rommet.
Det er to satellitter, hver på størrelse med en litt flatklemt minibuss.
De går i bane omtrent 400 km over jorda, cirka 200 km fra hverandre, -
- i samme bane rundt jorda, som også roterer.
Når de passerer over et område med litt svakere tyngdekraft, -
- øker banehøyden deres litt.
Slik kan vi kartlegge hvilke områder på jorda som får mer eller mindre vann.
GRACE-prosjektet var svært vellykket. Men det brakte dårlig nytt.
2 mrd. mennesker er avhengige av store grunnvannsreservoarer, -
- som drikkevann og til landbruk.
GRACE viste at de fleste av dem tømmes raskere enn noen anslo.
Tørketilstanden er mye verre enn jeg tror folk flest oppfatter.
Det kan være derfor offentligheten ikke reagerer.
Vi så at mer enn halvparten av verdens store grunnvannsreservoarer, 20 i tallet, -
- utnyttes i en grad som gjør at de ikke gjenfylles.
Det tas vann ut av disse reservoarene fortere enn nytt vann kommer til.
GRACE ble en vekker. Satellittene ga oss et bilde av framtiden.
For store deler av USA, og verden, ser framtiden tørr ut.
Verdens befolkning øker, og klimaet er i endring.
Vi har ikke så mye vann som vi trodde.
Verden ser annerledes ut.
Vi hadde kretset rundt månen og stirret på den.
På enda en tur rundt denne steinklumpen fikk vi øye på jorda.
390 000 km unna. Liten nok til at den ble borte bak tommelfingerneglen.
Pent bilde!
Det var på julaften i 1968.
Stedet var Apollo 8-kapselen, på vei rundt månens bakside.
Da dette bildet ble tatt, var verdens befolkning på 3,5 milliarder.
Nå er vi allerede dobbelt så mange.
På 1960-tallet var New York og Tokyo de eneste byene -
- med befolkning på over 10 millioner.
Nå er det over 30 av dem, og de fleste er større enn New York.
Vann har gjort så store byer mulig.
Men hva skjer om det nå tar slutt på vannet?
Cape Town i Sør-Afrika må takle et kjempespørsmål:
Hvordan skal byen overleve?
Fire millioner innbyggere stilles overfor en vond sannhet:
Om litt over to måneder kan byen gå tom for vann.
Februar 2018, Cape Town i Sør-Afrika.
Det har knapt regnet på tre år. Vannreservoarene er snart tomme.
"Dag 0" er dommedagsscenarioet der det blir tomt i kranene.
For folk her kan det bli virkelighet. Byens hovedreservoar ser slik ut.
21. april blir kalt "Dag 0".
Jeg mener ikke at dette er verre enn 11. september.
Det kan bli en katastrofe på linje med 11. september, på en annen måte.
I turistbrosjyrene var Cape Town ennå "verdens bryllupsreisehovedstad".
Plastkannene fortalte en annen historie.
Folks oppfatning er at tørken er et kortsiktig fenomen.
Og at "Dag 0"-tiltakene bare er nødvendige fram til neste regntid, om 2-3 måneder.
Men alle data vi har, tyder på at dette ikke er noe kortvarig fenomen.
Anthony Turton professor Fra 1980-tallet til i dag -
- har nedbørsmønstrene i Sør-Afrika endret seg betraktelig.
Sørafrikanske meteorologer klarer ikke -
- å lage langtidsprognoser på grunn av klimaendringene som pågår.
Cape Town er stolt av middelhavsklimaet sitt.
Men klimaet er i endring, og framtiden er usikker.
Befolkningen på 2 mill. for 20 år siden har vokst til 4,5 mill. nå.
Vannbehovet vokser uavbrutt.
Vann er ikke bare det man drikker, vasker seg i eller skyller ned i do.
Vann inngår i alle sider av moderne liv.
Vann skaper arbeidsplassene folk lever av.
Vann må til for å produsere mat.
Alle deler av en moderne økonomi er avhengige av ferskvann.
Theewaterskloof-demningen holder på Cape Towns største vannreservoar.
Slik så det ut her før.
Et "lekebasseng" på 400 mrd. liter som har holdt byen med vann i 40 år.
Men det var før regnet uteble.
Går en by tom for vann, er ingen sikret en myk landing.
Her ser vi det samme reservoaret tre år senere.
Theewaterskloof ble et internasjonalt symbol på vannkrise.
En av Cape Towns største vannkilder kan være tom om få uker.
De siste ti prosentene kan ikke brukes, så for alle praktiske formål er reservoaret tomt.
Gamle gårdsbygninger.
Gamle veier fra før demningen sto ferdig.
Vinmarker som har ligget lenge under vann.
Cape Towns ingeniørløsning på vann- problemet taklet ikke oppgaven mer.
På bunnen av en dam ligger det alltid mudder.
Tørker dammen ut, blir også mudderet aldeles knusktørt.
Så når det begynner å regne igjen, og vann begynner å sige til, -
- må det først gjennomfukte det knusktørre mudderet.
Flere hundre millioner, om ikke et par milliarder liter vil bli sugd opp -
- før det begynner å komme vann vi kan bruke.
Vi må bort fra ideen om at vi er naturens overherrer, -
- og i stedet utvikle partnerskap med naturen.
Vi må gi naturen litt albuerom -
- så den kan gi oss mennesker det vi trenger.
Men når vannkrisa kommer, vil den ikke ramme alle likt.
Helen og Ray er blant dem som før ikke trengte å tenke på hvor vannet kom fra.
Til vanlig har de brukt omtrent 300 liter vann per dag.
Nå er de nede i 50.
Det forandrer livet på mange måter.
Vi er ikke de samme som vi var for ett år siden.
Tanken om at vannkranen brått kunne gå tom, ble virkelighet.
Politiet rykker ut etter tips fra naboer -
- om at dette verkstedet vasker biler med kranvann. Det er en forbrytelse.
Jeg har engstet meg mye.
Det har vært håndgemeng. Vektere er utplassert ...
Galskapen spredde seg brått.
Vann for alle, ellers kan byen gå under!
Strenge begrensninger er innført. Folk har måttet ty til andre vannkilder.
Dagligvarebutikkene gikk tom for flaskevann.
Andre butikker gikk tom for plastkanner.
Vann er liv! Ingen har styring!
Ingen biler. Ikke noe arbeid. Ingen landbruksarbeidere. Ingen grønnsaker.
Det er ikke til å tenke seg.
Man blir ganske ydmyk av det.
Det er noe dritt å måtte være kamel.
-Pakkhest? -Dåner jeg, får du gi meg munn til munn.
"Ikke gi deg, lille gubben"?
-Dette klarer du. -Håndtakene skjærer meg i hendene.
Vannkrisa avslørte en hemmelighet Cape Town helst ikke vil minnes om.
30 år etter at det ble slutt på apartheid har byen fremdeles rykte -
- som et av verdens mest delte samfunn.
Hva slags vann man får, kommer an på hvem man er og hvor man bor.
Helen og Ray bor i Newlands, et av de mest ettertraktede strøkene i Cape Town.
Hun som arbeider på balkongen, er hushjelpen Paulina.
Der hun bor, er det "Dag 0" hver eneste dag.
Da jeg begynte å jobbe for Helen, var jeg 28 år.
Nå er jeg 54 år.
Jeg gjør alt husarbeidet. Husvask, klesvask, stryking, alt mulig.
Jeg lager mat. Jeg gjør alt. Men hele tiden må jeg spare vann.
En dag er det slutt på vannet, og hva gjør vi da?
Hver fredag gir Helen Paulina vann å ta med hjem.
De tunge flaskene sier sitt om vannmangelen.
Ikke bare i Sør-Afrika, men over hele verden.
Vil dere ha noe å drikke?
Jeg gir alltid vann til folk.
Men hvorfor må Paulina ta med seg vann hjem?
Svaret får vi når vi finner ut hvor hun bor.
Paulina bor i Capricorn.
En av de uoffisielle brakkebyene, slumkvarterene i utkanten av Cape Town.
Det er få her som har innlagt rennende vann.
Lenge hadde hele kvarteret bare 21 offentlige vannposter.
Ha det, dere!
For de velstående i Newlands fremstår "Dag 0" som en ny katastrofe.
Her i Capricorn er det akkurat slik det pleier å være.
Capricorn har vannforsyningsproblemer.
Vi har vann om morgenen, i seks-tiden.
Mellom ti og elleve er det slutt på vannet. Jeg sier stadig til alle i huset:
"Vi må spare på vannet. Ikke sløs med det. Vi må spare."
Vi står opp klokka fem for å hente vann. Det er bare på i en time.
Jobber vi nattskift, er det ikke vann når vi kommer hjem. Vi må vente til dagen etter.
Og vannet i kranene her kan ikke drikkes. Det stinker noe forferdelig.
Iblant er det grønt! Men vi har ikke annet å drikke.
Iblant har vi ikke vann til å lage mat. Vi får ikke kokt grøt, engang.
-Og å kjøpe vann er dyrt. -Det er veldig dyrt.
Jeg kjøper til sønnen min. Det er tryggere å drikke.
Vannet i kranene her stoler jeg ikke på.
Her i Capricorn blir det bare verre og verre. Vi har det ille.
Ideelt sett er tilgang til vann en menneskerettighet.
I virkeligheten er det et mål på kløften mellom fattig og rik.
Mer enn 2 mrd. mennesker mangler tilgang på drikkbart vann hjemme.
I snitt spyler folk i USA ned mer vann i do enn afrikanere flest bruker per dag.
På verdensbasis dreper urent vann nesten en million mennesker i året.
Krisen i Cape Town kom, og så gikk den over.
I mai 2018 tok den tre år lange tørken slutt.
De ba om regn, og regnet kom.
Hele byen feiret.
Våre nye analyser gjør at vi kan si -
- at vi har unnsluppet "Dag 0" ikke bare i år.
Vi kommer oss også trygt gjennom sommeren 2019.
Vannet kom tilbake i elver og reservoarer.
Cape Town var berget. Men hvor lenge vil det vare?
Å bare gå ut ifra at neste regntid vil løse alle problemer, -
- det er livsfarlig i mine øyne.
Dessverre handler "Dag 0"-diskusjonen bare om vann til bad, do og drikke.
Vann til den enkelte. Men det er mindre mengder.
Økonomien trenger vann. Til arbeidsliv, turisme og landbruk.
Matproduksjon. Det er store mengder.
Å holde på som før er ikke økonomisk bærekraftig.
Forskerne tror ikke vannet i verden tar slutt i overskuelig framtid.
Mengden ferskvann på jorda har holdt seg siden dinosaurenes tid.
Sivilisasjonens mønstre, storbyer, landbruksområder, kraftverk, -
- hele infrastrukturen rundt hvordan vi lever, er styrt av tilgang på vann.
Men nå endres mønstrene i vanntilgangen.
Satellittmålinger viser at noen områder fortsatt har stabil vanntilgang, -
- mens variasjonen i andre er urovekkende stor.
Våtmarksområdene, i tropene og de tempererte sonene, blir våtere.
De tørre områdene mellom dem blir tørrere.
Enten det blir for mye eller for lite vann, -
- kan disse endringene få ødeleggende følger.
Jeg heter Mike Callicrate. Vi befinner oss i St. Francis i Kansas.
Vi driver med kveg og svin, og så har vi høner for å få egg.
Vi produserer mat, enkelt og greit.
Mike Callicrate er en vaskekte bondegutt.
Tredjemann i en søskenflokk på åtte. Familien har drevet her i over 100 år.
Faren og farfaren var bønder, og Mike aktet å fortsette tradisjonen.
Jeg begynte å ri okser på rodeo da jeg gikk på high school.
Det var lett å fortsette med det da jeg begynte å studere.
Jeg tjente ikke bare penger på å ri okser på rodeo, jeg lagde reip til okseridning.
Jeg ble en av de tre beste rodeo-reipmakerne i landet.
Dette er familien Callicrates land på The High Planes, -
- hvor 20 % av landbruksvarene i USA blir produsert.
Nå har Mike 1500 kveg på familiens farm.
Men de små familiefarmene er i ferd med å bli borte her.
Mike Callicrate er bekymret med rette.
Familien har opplevd før at dette området tørket ut.
Innvandrerne som kom hit i bølger -
- rundt forrige århundreskifte, bosatte seg og lyktes godt.
Etterspørselen var stor, og avlingene var gode.
Men overpløying og overutnytting gjorde at matjorda smuldret opp.
Da det kom tørke og kraftige vinder på 1930-tallet, -
- ble præriejorda blåst så langt som til Chicago og Washington D.C.
400 000 kvadratkilometer av The High Planes ble til "The Dust Bowl".
Mange trodde det var dommedag og at verdens ende var nær.
På en måte kan den verste miljøkatastrofen i USAs historie -
- sies å ha vært en dom.
Bøndene her visste at det var grunnvann å hente.
De kunne kjenne det under beina, het det seg.
Men de fikk ikke tak i det.
Først på 1940-tallet kom geologene til at det var nok grunnvann her -
- til å sette hele Colorado under 14 meter med vann.
Det fikk navnet Ogallala-akviferen.
Et av verdens største grunnvannsreservoarer.
Vannet, som er fanget mellom leire-, mudder-, sand- og gruslag, -
- har ligget der siden siste istid.
Det var nok til å fylle hele Huronsjøen.
Under The High Planes strekker Ogallala seg over 450 000 km² -
- mellom "håndtaket" på Texas og Sør-Dakota.
De første vindmøllepumpene gjorde lite innhogg -
- i det enorme reservoaret som lå under bakken.
Men etter 2. verdenskrig tok man i bruk ny boreteknologi og mer avansert vanning.
Nytt, industrielt landbruk forvandlet "The Dust Bowl" til USAs kornkammer.
Men Ogallala var hovedvannkilden, og man begynte å ta ut mer vann -
- enn det naturlige tilsiget kunne fylle opp igjen.
På 1950-tallet var noen av de som klarte seg i "The Dust Bowl", blitt millionærer.
USAs økonomi vokste voldsomt.
Rock'n'roll, burgere til 19 cent, og restauranter med drive-in.
Det moderne livet utviklet seg så fort -
- at selv ikke en underjordisk Huronsjø kunne holde tritt.
Nesten 1/3 av Ogallala-reservoaret er brukt opp.
Resten vil i stor grad være borte om en mannsalder.
High Planes-farmerne kan være på vei mot en ny "Dust Bowl".
Nå flyr vi over Jibber county.
Trolig den delen av Colorado som har flest og størst vanningsanlegg.
Kjernen i det industrielle landbruket i Colorado.
Der har vi kanskje landets største anlegg for kvegfôring.
Hele anlegget har plass til om lag 130 000 kveg.
Og like vest for det er det vel plass til 20 000 til.
Så der nede kan det være opptil 150 000 kveg til fôring.
Det der er ikke en farm. Det er en fabrikk.
Store fôringsanlegg ligger der det er vann. Oppå Ogallala-reservoaret.
Dere kan se vanningsanleggene rundt omkring. Disse er sirkulære.
Det er ikke drikke til kveget som bruker mest vann, men fôrproduksjonen.
Dyrking av mais og alfalfahøy.
Industrielt landbruk kommer til å gå dukken. Det er ikke bærekraftig.
Det er som å drepe høna med gulleggene.
Tallene kan få det til å svimle for en.
Det største fôringsanlegget slipper ut mer avføring enn en by som Denver.
1,5 mrd. tamkveg verden over drikker 5 ganger mer vann enn jordas befolkning.
Vi griller kjøttet ved perfekt varme for å holde på saftene og smaken.
Mer enn 90 % av vannet som hentes opp fra Ogallala, går til vanning.
Hørt om "Criss Cross Burger"? Lett å lage, og kjempegodt!
Å produsere en hamburger krever drøyt 2000 liter vann.
Legg burgeren i et ferskt brød! Bedre mat er knapt å få.
Prøv grillmaten vår nå.
Til en vanlig biff går det med nesten 4000 liter vann.
Hva er viktigere for middagen enn kjøtt? Kjøp det fra en butikk du kan stole på.
Vannet som går med for å ale opp ei ku, er nok til å dusje i ti minutter hver dag i 130 år.
Ogallala-reservoaret vil være tomt i løpet av en mannsalder.
Og det er dette alt vannet går til.
Det er ikke vannet vi drikker som er problemet, men det vi spiser.
Og verdens befolkning får stadig større matlyst.
Verdens kjøttproduksjon er blitt seks ganger så stor siden 1961.
Verdens befolkning ventes å nå 9 milliarder innen 2050.
Produksjonen vil måtte økes enda mer om etterspørselen skal møtes.
Men da vil Ogallala-reservoaret allerede være nesten tomt.
Det er helt tydelig at verdens største vannreservoarer -
- er i ferd med å tømmes, og noen av dem svært raskt.
Det gjelder den arabiske halvøya og Midtøsten, Tyrkia, Syria, Irak og Iran, -
- India, Bangladesh, Nord-Kina, Nordvest-Australia ...
Over hele verden. Det er veldig urovekkende.
Disse store reservoarene vanner det meste av verdens matproduksjon.
For reservoaret under The High Planes, der det dyrkes korn og ales storfe, -
- er prognosen at i dette området vil grunnvannet ta slutt om cirka 30 år.
Når jeg tenker på hvordan vanntilgangen vil kollapse i de store landbruksområdene ...
Det er så mye av det midtre USA som domineres av landbruk.
Det utgjør matsikkerheten vår.
Så hvordan skal folk der finne jobb, og hvor skal vi finne mat?
Følgene blir overveldende.
I dag er kvegdrift på The High Planes synonymt med industrielt landbruk.
De tar brorparten av markedet, og av vannet i Ogallala-reservoaret.
Farmere som driver i mindre skala, blir skviset ut.
Det er skikkelig ille, det vi har stelt i stand, når det gjelder landbruket.
Vi kommer til å utnytte ressursene til det ikke er mer vann igjen.
Til det ikke er mer dyrkbar jord igjen.
Hva med barnebarnet mitt? Hvor skal han få vann fra?
Faren for at Ogallala skal gå tomt hjemsøker The High Planes.
Spøkelsesbyer er blitt et fenomen igjen.
De siste tjue årene har titusenvis solgt farmen sin og reist.
De klarte ikke å holde tritt med markedet.
Det vi har lyst til, er å vise en bærekraftig produksjonsmodell.
Hvordan kan vi forbedre jorda og bruke mindre vann?
Med Mikes bakgrunn er det ikke rart at han er blitt forkjemper for familiefarmer.
Problemet er at farmer som bruker mindre vann, -
- ikke kan møte markedsetterspørselen. Og de som produserer mest kjøtt, -
- tømmer de felles ferskvannsreservoarene.
Uten vann i Ogallala ville det ikke vært industrielt landbruk her.
Det tragiske, synes jeg, er at de får vannet gratis.
Det koster dem ikke noe. Det er helt og holdent gratis.
Det burde tilhørt folket i området. Vannet burde eies av folket i fellesskap.
Som lufta vi puster i. Hvor lenge klarer man seg uten vann?
Men tiden er knapp.
For hver dag blir det mindre vann igjen i Ogallala.
Går det tomt, vil det ta 6000 år å gjenfylle det med nedbør.
Industrielt landbruk drevet av store foretak minner mest om gruvedrift. Det er uttak.
De forbruker naturkapital, dvs. vann og matjord.
Når det er så lite vann igjen at det ikke er økonomisk å pumpe det opp, -
- vil de store landbruksforetakene forlate regionen.
Det er som med en gruve. Når gruva er tom, -
- når det ikke er mer gull, sølv eller kull igjen ...
Hva gjør gruveselskapet da? Stenger gruva og drar.
De etterlater seg ødelagte samfunn.
De etterlater tomme fôringsanlegg og ødeleggelsen de har forvoldt.
Det industrielle landbruket gir seg ikke før det bare kommer luft ut av Ogallala.
Brasil, en frontlinje mellom natur og sivilisasjon.
Mange tror at framtiden til jordas klima vil avhenge av hva som skjer her.
Langs denne frontlinjen er klima- endringer ikke noe abstrakt konsept.
Brasils økonomi er den niende største i verden.
Men utviklingen har kostet dyrt.
Amazonas-regnskogen er verdens største.
Men ulovlig hogst har allerede utslettet nesten en femdel av den.
Mens Brasils folketall har fordoblet seg, til over 200 mill., siden 1970, -
- har regnskogen krympet med et areal like stort som Texas.
En Amazonas-region uten regnskog er allerede blitt en mulighet.
Her er traktoren!
Vi fant traktoren deres. Inne i reservatet.
Brasil har verdens største ferskvannsforekomster.
Men de største byene rammes nå av tørke.
Demonstrasjoner for vanntilgang. Noe føles galt med klimaet.
Og stadig flere blir klar over at framtiden til trærne og skogen -
- henger sammen med tørken i byene, på en eller annen måte.
MATA ATLÂNTICA BRASIL
Mannen som leker med datteren sin, heter António Nobre.
Han arbeider for Brasils romforskningsinstitutt.
Spør man hva han jobber med, svarer han til sist, som til datteren, -
- at han prøver å redde verden.
At å redde verden er hardt arbeid. Han har hatt fire store hjerteoperasjoner.
At han utsatte å stifte familie fordi han var så opptatt med arbeidet for Amazonas.
Kveldens eventyr handler om minotauren.
Men det han forteller om Amazonas- regnskogen, er mye mer skremmende.
Vit at dere puster i klodens reneste luft her i Amazonas.
Det tar plantene seg også av.
Dette gagner plantene igjen. Også et genialt kretsløp.
Professor Nobre er en av Brasils fremste forskere.
Han vil få verden til å forstå katastrofen som vil komme.
Omtrent som flimmerhårene i luftveiene våre renser Amazonas luften for støv.
Amazonas-regnskogen.
17 ganger så stor som De britiske øyer.
Verdens største skattkammer av plante- og dyrearter.
Mange ser den som den nærmeste jordiske parallellen til paradisets hage.
1300 ulike fuglearter bor i trærne her.
3000 fiskearter svømmer i elvene.
Sett i forhold til at skogen er 55 mill. år, -
- er vi mennesker for nykommere å regne.
Men nå truer nykomlingene med å legge regnskogen øde.
Vi gjør ørken av verdens mest artsrike skogs-økosystem.
Én art ødelegger hele økosystemet av uvitenhet.
Vi setter i fare selve det livsnettverket som gjør verden levelig for oss.
Uten det har vi ikke en sjanse.
Det gjør meg så vondt at folk ikke vil høre.
Urbefolkningen behandler skogen mer varsomt og med respekt.
De er barn av regnskogen.
En av yanomami- folkets ledere sa til meg:
"Hugger dere ned skogen, blir regnet borte."
"Da får vi ingenting å drikke eller spise."
Jeg spurte ham hvordan de visste om forbindelsen mellom skogen og regnet.
"Forfedrene våre har alltid visst hvordan regnet blir til", sa han.
"De lærte det av skogens ånder."
Uten trær, ikke noe vann.
Tanken streifet Columbus første gang han kom til Amerika.
Trærne i skogen vokser ikke der på grunn av regnet.
Det er regnet som oppstår på grunn av trærne.
Denne tanken har vært kjernen i António Nobres arbeid i regnskogen.
Her ser vi noe helt dagligdags. "Å, et tre", sier vi gjerne.
Men folk forstår ikke hva som foregår inni det.
Hvor intrikat og velutviklet det er.
Det tok 400 millioner år å utvikle liv på dette stadiet.
Et tre har utrolig intrikate mekanismer.
Det kan pumpe opp vann fra langt nede i bakken, mot tyngdekraften, -
- oppover og oppover, helt ut i bladene, -
- og sende det ut i atmosfæren, som en liten geysir.
Vi ser det ikke, for det frigjøres som usynlig damp.
Det fungerer nærmest som et slags baklengs vanningssystem.
Vanndamp blir ikke regn uten partikler å danne dråper rundt.
Amazonas-regnskogen lager sitt eget regn ved å slippe ut -
- skyer av flyktige, organiske stoffer som gjør dampen til regndråper.
Jo mer regn skogen trenger, jo mer partikler slipper trærne ut.
Det er magi, på sett og vis.
Tryllestøv som spres i lufta og får det til å regne. Alvestøv!
Det var forklaringen. Løsningen på gåten, endelig.
"Elementært, min kjære Watson."
Fenomenet har fått klengenavnet "elva i himmelen".
Daglig slipper 400 milliarder trær ut 1000 liter vanndamp hver.
20 milliarder tonn blir til nedbør.
Trærne slipper mer vann opp i lufta enn det flyter i selve Amazonas.
Nå settes dette i fare av de som ønsker -
- å rydde skogen til fordel for kvegfarming og soyadyrking.
Nasas Landsat-program overvåker regnskogen.
25 år med satellittbilder dokumenterer avskogingen.
28 kvadratkilometer regnskog blir ødelagt for hver dag.
Drøyt en kvadratkilometer i timen. Nesten tre fotballbaner i minuttet.
IBAMA, Brasils miljøpoliti, har i oppgave å beskytte regnskogen.
Det er farlig arbeid.
I Amazonas står kampen mot klima- endringer steilt imot kampen for profitt.
Brasil har blitt det farligste landet i verden for miljøvernaktivister.
Sommeren 2018.
IBAMA er på oppdrag utenfor Concelvan, nordvest i Mato Grosso, -
- i et område som kalles "avskogingsbuen".
Se på den tømmerstabelen.
Noen ganger kan flere foretak benytte samme sagbruk.
For å skjule virksomheten og unngå inspeksjon.
De håpet å komme overraskende, men tømmerhoggerne er blitt varslet.
God dag. Alt vel? Hvem har ansvaret her?
-Arbeider du her? -Ja.
En væpnet enhet verner mot bakholdsangrep.
-Er eieren her? -Ikke i dag, nei.
Hvem er tømmerhandleren her?
-Charles. -"Charles"?
Trelastfirmaet har løyve til å drive her.
Men IBAMA mistenker dem for å skjule ulovlig hogst.
Arbeides det døgnet rundt her?
-Det kontoret, er dokumentasjonen der? -Det vet jeg ikke.
Det er der.
De ser etter tømmer fra ulovlig hogst i vernet skog.
Når kommer tømmeret hit? Om morgenen eller kvelden?
Jeg tar noen bilder.
-Navnet ditt? -Wellington dos Santos Oliveira.
Sjefene er ikke her.
Det er ikke annet å gjøre enn å ta navnene til arbeiderne som ble igjen.
For regnskogvernere har IBAMA vært heltene i historien.
Men nå jobber de i motvind.
Mens filmen var i produksjon, valgte Brasil en ny president med andre mål.
Ressursene til IBAMA er skåret kraftig ned.
Ledere er blitt sagt opp. Operasjoner er blitt begrenset.
Selv hoggerne de fanger, slipper straff. De nye styresmaktene legger til rette -
- for å legge regnskogen åpen for kommersielt landbruk og gruvedrift.
På de seks timene denne rassiaen tok, -
- forsvant fem kvadratkilometer til med regnskog for bestandig.
Alt som lever, følger de samme prinsippene.
Sirkulasjon i menneskekroppen. Sirkulasjon i regnskogen.
Da vi begynte å se nærmere på vannet, -
- hvordan det flyter, og alle måtene trærne manipulerer det på, -
- kjente jeg at jeg trengte en bedre sammenligning -
- med menneskekroppen og hvordan den fungerer.
Og den beste analogien er et hjerte, for det pumper.
Så er det Amazonas og alle sideelvene.
De drenerer "kroppsvevet" til naturen. Landskapsvevet, så å si.
Nettopp slik blodet gjør i kroppen. Blodet transporteres gjennom kroppsvevet, -
- tar med avfallsstoffer, og frakter dem tilbake til hjertet -
- hvor de blir pumpet til lungene og pustes ut. Og så videre.
Og det er nettopp det som skjer, på kontinentskala, i Amazonas.
Men i stedet for blod er det vann. Vannet er landskapets blod.
Alt i naturen henger sammen.
Vann er fellesnevneren i alle kretsløp som knytter livsformer sammen.
Det som foregår i Amazonas, berører oss alle.
Alt vi gjør i naturen, får følger for oss selv.
Tanken om at skogen fungerer som et hjerte, er ny.
Tar man ut et hjerte, dør både hjertet og kroppen det satt i.
Vi er på vei over et vippepunkt akkurat nå.
Siden maktskiftet i Brasil har ødeleggelsene tiltatt.
Det anslås at 2,5 milliarder trær går tapt hvert år.
Der de sto, kommer det kvegfarmer.
80 % av det avskogede området brukes for å tilfredsstille verdens hunger etter kjøtt.
I bytte mot regnskogen har Brasil fått nest mest storfe i verden.
Hamburgere fra Brasil er å få i New York, London, Moskva og Beijing.
Samtidig, slik professor Nobre forutså, -
- har storbyene i Brasil begynt å betale prisen for avskogingen.
Mindre nedbør i Rio og São Paulo. Alvorlig tørke i Belo Horizonte.
Hva ville dere gjøre om dere visste det jeg vet?
Spørsmålet som har hjemsøkt ham opp igjennom karrieren, gjelder oss alle nå.
2. verdenskrig blekner i forhold. Det vi har i vente, er tusen ganger verre.
Denne filmen ble påbegynt i en verden som så helt annerledes ut enn i dag.
Alt er forandret.
Koronaviruset har vist oss at noen advarsler blir virkelighet.
Det er så viktig at menneskeheten forstår -
- hva vi står i fare for å gjøre. Vi risikerer å miste hjemmet vårt.
Vi kan miste kloden vi utviklet oss på.
Rett og slett miste muligheten til å fortsette å leve på jorda.
Over 15 000 forskere slår alarm om klimaendringene -
- i det de kaller "et varsko til menneskeheten".
Det letes på spreng etter overlevende ...
Det varmeste året som er registrert, og varmere skal det bli.
Det vi vet sikrest, når klimaet blir varmere, er at vi får mer ekstrem kulde og varme.
Vår verden opplever et sammenfall av klimaendringer og stigende folketall.
Mer enn 1200 antas omkommet ...
Ekspertene mener de fleste av oss vil oppleve det først med vann.
Ingen vet når neste flom blir, men alle vet at den kommer ...
For mange har vannkrisa allerede begynt.
Så langt har "Dag 0" vært noe som kunne skje med folk langt borte.
Kampen mot det tar til når følgene oppleves nærmere.
High Planes-farmerne har tatt opp kampen for å verne vannkilden sin mot overutnytting.
Kampen tas opp i stadig flere byer -
- når vannmangel får folk til å demonstrere.
Men "Dag 0" er ikke noe stedsbegrenset problem.
Det angår hele verden.
Og det angår oss alle.
Til makthaverne i verden vil jeg si:
Dette er bare begynnelsen.
Australia. Cape Town. California. Kansas.
I alle disse lokale krisene finner forskerne en fellesnevner.
Og de har en felles løsning.
"Hva ville dere gjøre om dere visste det jeg vet?"
Nå vet vi.
Nå er det opp til oss alle å gjøre noe før det er for sent.
Det moderne livet vi har vent oss til, kan ikke opprettholdes.
Det er ikke natur nok til alle.
Det er blitt sagt at vann er naturens måte å snakke til menneskeheten på.
Nå er vi kommet til et punkt hvor vi blir nødt til å høre etter.