ZTRACENÉ MĚSTO
Byla jsi úžasná.
Pořád mi strašně buší srdce.
I já jsem to cítil.
Díky tvé hrubé síle, Dashi,
a znalostem starověké aramejské matematiky.
Ale no tak. To nemá co dělat s mými dvěma doktoráty
a mým titulem z genderových studií.
To všechno vy, doktorko Lovemoreová.
Opravdu mě…
nenapadlo, že najdu Ztracené město D.
Pečlivě bych volil slova.
Budou to vaše poslední.
Dovedli jste mě přímo k hrobce krále Kalamana
a k legendární Ohnivé koruně jeho královny.
Takže teď budu hodně bohatý
a vy budete hodně mrtví.
Moment. To jsou tvoji hadi?
Ne, prostě tu byli.
V tomhle chrámu čekaly stovky hadů na to,
až se tu objevíme?
- Kdo je krmí? Ty? - Co vlastně jedí?
Proč tamten neuštkne toho chlapa?
Vycvičili je, aby nekousali gangstery?
No, vlastně…
To množství hadů na jeden chrám…
To je přece absurdní. Smazat.
Moje postava se ale použít dá.
Smazat.
Loretto, musíš přece napsat příběh.
Smazat.
Tady Beth.
Nechci tu vytahovat, že jsem tvá nakladatelka, ale jsem.
A těším se na tu poslední kapitolu.
Ale netlačím na tebe. Vlastně tlačím.
Tlačím na tebe tak akorát, abych tě motivovala, ale neparalyzovala.
To dáš!
VEČEŘE
Díky.
To jsem zase já.
Knižní turné je připravené.
Už k tomu potřebujeme jenom tu knížku.
Mám vtíravý pocit, že to nedopisuješ,
protože se nechceš hnout z domu.
Hele, já vím, že těch pět let po Johnově smrti bylo dost těžkých
a že je snazší žít ve vaně
a pít Chardonnay s ledem.
Jenže, holka, na tebe čeká celý velký svět.
A to turné zrušit nemůžu. Tak to doraz.
Měj se. Líbám!
Musíme jít dál.
Podíváme se, co je těmi dveřmi.
A co když tam nic není?
Zjistíme to jediným způsobem.
„Pak si Lovemoreová uvědomila…
že poklad, po němž toužila, je navždy ztracen,
a že její dobrodružství právě končí.“
To není ono.
Jo, ale mám to.
To je konec.
Tak Johne…
mám to.
Dulcius ex asperis.
Ztracené město D
Tak, zlatíčko, jdeme na to.
Fakt si to mám vzít?
Zařezává se mi to vepředu i vzadu.
Připadám si jako trhlá krasobruslařka.
- Jsi sexy šťabajzna. Žeru tě. - To nejsem.
- Jak v tom mám chodit? - Nevytahuj to.
- Jen to nechci tak utažené. - Nech toho. Přestaň.
Dostaň to ze sebe. Na jevišti to nepůjde.
A je to. Fajn.
- Musím mít jednodílný lesklý ohoz? - Jenom na dvě hodiny.
A neznič to. Je to půjčené.
Flitry dneska nosí všichni.
- Proč mě fotí? - To je Allison.
Naše nová manažerka pro sociální média.
Zacílíme na mladší demografickou skupinu.
Ženy po třicítce toužící být ženami po dvacítce.
Ahojky.
Přebírám sociální média. Ráno jste tweetovala…
„Kde jsou mé dámy? Sejdeme se v pět v tančírně G.
#ShawnMendes.
#ToužímPoSetkáníSeVšemi.“
Fajn, pobavíme se. Jdeme na to.
Musíme lidem připomenout, že ještě žijete.
Lidi vědí, že žiju.
A připomenout jim, proč to bývala nejprodávanější franšíza.
V milostných románech.
Je to literární kategorie generující největší zisky.
Náš předprodej tomuhle popisu ale neodpovídá.
Ber to jako šíření přímou komunikací.
Přímou komunikací? Co tohle?
„Ztracenější než to město je pouze autorka.“
„Bez lásky.“ „Bez vášně.“
„Daleko za zenitem.“ A konečně: „Falešná historie v té nejhorší podobě.“
Turné všechno změní.
Připomeneme fanouškům, proč tě milovali.
Je to skutečná historie. Jen jsem ji opepřila trochou nahoty.
V historii byla spousta nahoty.
Důkladné zkoumání.
Žhavé myšlenky.
Najdou Lovemoreová s Dashem drahocennou korunu královny Tahy?
Zúčastněte se i vy jejich pátrání.
Chci si s tebou o něčem promluvit.
Jsou tam davy.
Vím, jak tohle nesnášíš,
tak jsem pozvala Alana. Bude moderovat diskuzi.
- Cože? - A bude to tak celé turné.
Prosila jsem, abych ty akce nemusela dělat s Dashem… Alanem.
- Bude mě ponižovat. - Ale nebude.
Díky. Jde vám to skvěle. Díky. Díky.
Já ti pomůžu.
Je jak reklama na sprchový gel. Vždycky se třpytí a hází prasátka.
Pokaždé si svlíkne košili.
- Kéž by. - Už je tu.
Tak se začni chovat jako velká holka a běž tam.
Žádné nerudné obličeje, velká slova ani nudné akademismy.
Ano! Ano! Tak to rozjedeme!
Ano, mí Lovemoreovci.
Je pro mě potěšením vám představit
autorku ověnčenou cenami, Lorettu Sage!
- Já to nedám. Nezvládnu to. - Děláš si srandu?
Kryju ti záda. To dáš. Dej těm lidem, co chtějí.
- Oni nechtějí mě. - Běž tam! Padej!
Dobrý den. Ráda vás vidím. Díky.
Nasedněte si.
Už sedíte? Sedíte?
Najděte si těžiště.
A přichází chvíle, na kterou všichni čekáte.
Nejsvůdnější
a nejvlivnější hrdina celé generace.
Trochu přehnané.
Jeho dvacátá obálka románu Angely Lovemoreové…
…Dash McMahon!
- Ukloň se. - Už jsem se klaněla. Klaněla jsem se.
Ještě jednou. Pomůžu ti.
Vy jste to nacvičovali?
Líbí se mi, jak mezi vámi funguje ta chemie, a musím říct:
Tu knížku prostě zbožňuju.
Díky.
Pozor, přijde spoiler.
Bylo dost odvážné nenechat je na konci vstoupit do té hrobky.
Řekněte, jak to vzniklo.
Tahle kniha má pro mě osobně zvláštní význam.
Nedokážu vyjádřit, jak moc pro mě znamená to, že Loretta,
výjimečná mistryně slova…
tu knihu pojmenovala po mně.
Ztracené město Dashe.
Ztracené město D.
Ale to D znamená něco jiného.
- D jako „úD“, že? - Ne.
Vychází to ze jména starověkého kmene Dapokagihou-dysfem-ika.
Pro evropské kolonizátory to byla příliš složitá výslovnost…
To je každýmu úplně fuk.
…tak to zkrátili.
Velmi zajímavé.
Co takhle vyslechnout pár otázek z publika?
- Tady, fešáku. - Ano.
Dashi, jaký je váš nejoblíbenější milostný okamžik?
Já bych zase moc rád věděl,
jaký je Lorettin nejoblíbenější milostný okamžik.
To bude pikantní.
No, jsem sapiosexuálka…
Jak to dělají s těmi hady?
Ne. Pro sapiosexuála je hodně sexy intelekt
nebo inteligence.
Mám to stejný.
Vážně?
Dashi! Strhni si košili!
Ne, tohle dneska dělat nebudeme. Jsme tu kvůli Lorettině knize.
Má někdo otázku pro Lorettu?
Vypadáte jako pilná studentka. Na co se chcete zeptat?
Můžete z Dashe strhnout košili?
Ne, tohle už dělat nebudeme. Omlouvám se.
Košili! Košili!
Samozřejmě. Jistě. Ano! Klidně to udělám.
Sním, nebo bdím?
- To nemusíš. - Ale ano.
Musíme dát lidem, co chtějí.
No jistě. Musíme těm lidem dát, co chtějí.
Dámy a pánové, užijte si to.
Protože Ztracené město D je Dashovo poslední dobrodružství.
Pokud bude nějaká další kniha, začne tím,
že Lovemoreová obdrží tragickou zprávu
o jeho předčasném úmrtí.
Cože?
- Uvízly mi tam chytré hodinky. - Počkej.
Netahej.
To bude dobré. Necukej se.
- Taháš. - Ne, ne. Ty za to taháš.
Strhneš mi paruku. To nemůžeš…
Proboha.
Je v pohodě?
Je mi to moc líto.
Omlouvám se.
Jste příšerná.
Zůstaňte na soutěž o nejlepší kostým, která začíná v 18:00.
„Pokud bude nějaká další kniha?“
Do tohohle turné investuju všechno, co máme.
Mám pocit, že jejich další dobrodružství už nevymyslím.
Jak Dash umře?
- To ti hadi? - Ne.
Mám teď nějakou práci.
Za deset minut děláte vedle rozhovor.
Udělejte pro mě něco. Chovejte se jako dospělí
a dorazte tam sami.
Mockrát děkuju.
Umře na stafylokokovou infekci?
To bude ono! Věděl jsem to.
Hele, chápal bych,
kdyby sis od toho potřebovala oddychnout.
Ale nemůžeš mě jen tak zabít.
Hrozně nerada se tě ptám, ale ty víš, že nejsi Dash, že jo?
Dash je postava. Vymyslela jsem ji.
Dashi?
- Díky. - Moc děkuju.
- Loretto, je to tudy. - Myslím, že je to tudy.
Nevidíš, jak moc Dash pro lidi znamená?
- Moc znamená spíš pro tebe. - Pro mě ne.
Vlastně jo. Ale pro jiný lidi taky.
- A co Beth? - Beth bude v pohodě.
Najde si spoustu nových mladých autorů se skvělými nápady.
Ty elegantně přejdeš
k modelingu s oblečenou košilí.
A já budu mít konečně pokoj.
Všichni budou šťastní.
Ne, tudy.
Beth tvrdí, že nevycházíš z domu.
Myslím, že to není dobrý.
Měla bys vyrazit do světa a nechat se zahltit novými zážitky.
Já už jsem zahlcená. Úplně plná.
Proč bys trčela doma, když můžeš vidět svět?
Můžeš navštívit antický Řecko.
Jak bych mohla navštívit antické Řecko?
- Chápu. Bojíš se lítat. - Ne.
Antické Řecko existovalo v minulosti.
Stejně jako Dash.
A víš, kdo ještě uvízl v minulosti? Ty.
Bojíš se, že ti život zase ublíží, a přestala jsi žít.
Jsi jako lidská mumie.
Já nechtěl…
Mumie jsou lidské.
Kretén. Sakra.
Omlouvám se. Uklidím to. Já nerozhazuju odpadky. Přísahám.
Mohl byste mi prosím zavolat auto?
Děkuju.
Přistavte auto.
To jsou něčí rovnátka?
Nikdy jsem před ní neřekl nic správnýho.
Jsem nervózní, protože otevře pusu
a vyjde z ní celá encyklopedie nádhery a já nikdy neřeknu…
Víš, že se mě snaží zabít?
Potřeboval bych ty rajčata.
Máš pravdu. Máš pravdu.
Měl bych se jí omluvit. Díky.
- Cením si toho. - Není zač.
Loretta Sage. Ano.
Dobrý den.
Nechtěla jsem hromadné taxi.
Někdo se s vámi chce seznámit. Hned budete zpátky.
Loretto!
Loretta?
- Řekl jste „Loretta“? - Ano.
- Sledujte to SUV. - Ne.
- Prosím! - Ne, ne, ne.
Pohlednejm cizím lidem už nepomáhám. Kdo jednou naletěl…
Co to má znamenat? Jako v 96 hodinách? Jsem unášená?
Už jsem prodaná?
On mě koupil?
Ale ne. Vypadalo to děsivě?
Říkal jsem, že to nemá vypadat děsivě.
Omlouvám se za to prostředí.
Teď jsem přiletěl. Byl jsem bez sebe, že se s vámi setkám.
Neměl jsem čas to tu naparádit.
Četl jsem, že zbožňujete sýry, tak jsem pořídil všechny.
Nejste ten, co mi posílá emaily a chce fotky mých chodidel?
Ne.
A slibuju, že z toho, co vám ukážu, budete mít velkou radost.
Ale nejdřív něco o tom záhadném rošťákovi, kterého vidíte před sebou.
Jmenuji se Abigail Fairfax.
Abigail?
Je to genderově neutrální jméno. Jako Leslie nebo Beverly.
Ano, ale nepocházíte z rodiny mediálních magnátů Fairfaxů?
Nepřevzal jste právě vedení společnosti?
Ne, to byl můj bratr Leslie. Všichni jsme na něj pyšní.
No to bych řekla. V tak mladém věku…
Dokonce v příliš mladém věku.
Ale ten svět mě nikdy moc nezajímal.
Můj vášnivý zájem, jak možná víte,
se týká skrytých věcí tohoto světa,
věcí, které se vzpírají vlastnictví.
Možná jsem něco jako sběratel.
Ale obzvláště jsem zajatcem vášně
k jedné konkrétní věci.
K Ohnivé koruně.
A k jejím kaskádovitým rudým diamantům.
Není tohle… Skrytá kamera?
Představte si mé překvapení, když jsem ve vaší nové knize,
uprostřed stránek plných koitálního snění,
našel něco
naprosto skvostného.
Mám to. Teď mi to došlo.
No teda.
Já jsem si fakt myslela, že jste mě unesli.
To je nějaký marketing, že jo? To zařídila Beth?
To bylo fakt dobré. Byli jste úžasní.
Vy s tou pistolí a knírkem.
A jak jste řekl: „Měla byste spolupracovat.“
No teda.
A vy v tom ohozu tón v tónu ve stylu G.I. Joe.
Váš fiktivní archeolog doopravdy překládal mrtvý jazyk.
Toho ještě nikdo nebyl schopen.
No, on to taky ještě nikdo nezkusil.
Nebo se mýlím?
Kromě vás, je to tak?
Kromě mě!
Ano, ukázalo se, že Loretta Sage
bývala mladou vysokoškolačkou a psala dizertaci
o mrtvém jazyku D spolu se svým budoucím manželem
a snila o tom, že najde Kalamanův hrob a Ohnivou korunu.
S lítostí jsem se dočetl, že jste po jeho smrti výzkumu zanechala.
Znamená to však…
…že jste to jediné, co mi zbylo.
Jediné, co vám zbylo. Ale k čemu?
Tak se na to podíváme.
Co je to?
Domnívám se, že to je přesný popis místa Kalamanovy hrobky,
v níž je pohřbena Taha a její koruna nevyčíslitelné hodnoty.
Pokud by to bylo pravé,
stejně byste musel vykopat celé město,
které nikdy nikdo nedokázal najít.
Já ho našel.
Na malém zapomenutém ostrůvku Isla Hundida v Atlantiku.
Ale místo Kalamanova posledního odpočinku jsem nenašel.
Tenhle pergamen je jediná stopa, kterou jsme v rozvalinách objevili.
Potřebuji někoho, kdo by mi tyto symboly dešifroval.
Potřebuji vás.
- No… - Paní Sage,
takto svůj příběh jistě ukončit nechcete.
Oběma nám naše sny rozdrtila smůla.
Tedy u mě to byl mladší bratr vlezdoprdelka.
Ale tohle je naše šance všem to nandat.
Pojeďte se mnou na ten ostrov.
Přeložte ty znaky a pomozte mi najít Ohnivou korunu.
Řekněte si, co za to budete chtít.
Musím zdvořile odmítnout.
No…
Nemůžu říct, že nejsem zklamán.
Ale rozumím vašim pocitům.
Mohu vám aspoň nabídnout svezení?
Ne, díky. Zavolám si, ať mi přivezou auto…
Mám pocit, že mě neposloucháte. Je to naléhavé a my…
Policie říká, že vyhlásili pátrání…
- Pátrání… - …po nějakém SUV.
- A že mají pravidlo 24 hodin… - Jaký pravidlo?
- …a nic neudělají… - A FBI a CIA?
- Říkali, že máme volat policii. - Loretta je určitě v pořádku.
Na vysoké se ztratila moje kámoška Nicki.
Všichni vyšilovali
a ona přitom byla ve svém autě.
Sice mrtvá, ale našli jsme ji. Nezmizela.
Co takhle sehnat soukromého detektiva
nebo bezpečnostní agenturu…
A co záchrannou jednotku? Jako v tom filmu.
A kdo to dělá? Bývalí vojáci?
Já znám někoho, kdo by nám mohl pomoct.
Byl jsem na meditačním pobytu s jedním instruktorem.
Měla jsi ho vidět, jak meditoval.
Ale kdysi byl u Navy SEALs.
Je to trenér zvláštních operací. Jak jen se jmenoval?
Jo. Jack Trenér.
Trenér Jack Trenér?
Takhle mám lidi v mobilu. „Janice Máma“,
„Larry Klika“, „Stacy Zadnice“.
Přesně to ten chlap dělá. Pátrá po lidech.
Jestli nám někdo může pomoct, tak on.
- Jack Trainer. - Takže se jmenuje Jack Trenér.
Ahoj, tady Alan z „Dotkni se svého vnitřního já“.
Z toho meditačního pobytu.
To je jedno. Naši kamarádku Lorettu unesli
a nikdo nám nechce pomoct.
Jak dlouho je nezvěstná?
Asi dvě hodiny.
Kdo je to?
Tady Beth. Jmenuju se Beth.
A ještě jsem tu prosím já, Allison.
Měla nějaké zařízení s připojením na wi-fi?
- Má telefon, nebo ne? - Ne, mám ho já.
Má chytrý hodinky. Strhly mi tu paruku.
Co to bylo za akci? No to je jedno. Zapněte telefon.
Běžte do aplikace smartwatch
a zmáčkněte „Najít hodinky“.
No to je skvělý. Proto jsme volali.
„Připrav se na to těžké tím, že zvládneš to lehké.“
- Oprah Winfrey, nebo Deepak Chopra? - Lao-c’: Tao te-ťing.
No teda.
Ukazuje to Atlantik.
- Sedí v letadle? - Jak to víš?
Ona tak rychle plavat neumí.
To na výkupné nevypadá.
Bude to něco krvavýho. Něco jako Hunger Games.
Asi kolou nadopovanej mrchožroutskej lov z dark webu.
Šašci mizerný. Musíme jednat rychle.
- Jak vám zaplatíme? - Kryptoměnou. Přes Cash App.
Když to nezvládnu do 48 hodin, další záchrana je zdarma.
Kolik lidí potřebuje další záchrannou akci?
Víc, než si myslíš.
- Potřebuju ten telefon. - Přivezu ho.
Dejte vědět, kde přistane. Sejdeme se tam, Alane.
Zdravíčko.
Kde to jsem?
V mém letadle.
Je to tu pěkné, že?
Sedadla jsou z kůže mámy lamy.
Vystupuju z vašeho letadla.
Odpoutejte mě!
Máte zapnutý pás.
Dali jste mi chloroform? To se vážně dělá?
Ne nadarmo je to klasický způsob.
Jako bych byla opilá.
Za chvilku to přejde. Omlouvám se.
Nemohl jsem čekat, až změníte názor.
- Neříkejte. - Čas nepracuje pro nás.
Sopka, kolem níž kopeme, má těžké zažívací potíže.
Mám strach, že až vybuchne,
vše, co zbylo ze Ztraceného města, bude zničeno.
Bože, mně nefungujou nohy.
Tohle je tedy naše poslední šance najít jak hrobku, tak korunu.
Bože.
Klid, to je závěrečné klesání.
Ale také začátek největšího dobrodružství vašeho života.
Vítejte ve Ztraceném městě.
Jak jste ho našel?
Město postavili na sopečném dómu.
Když sopka začala být aktivní, naplnil se lávou
a to, co bylo pod zemí, vyšlo na povrch.
D se odhalilo samo.
- Celé město? - Ne, ne. Jenom špička.
Zaslechl jsem o těch rozvalinách zvěsti a koupil jsem to.
- Tohle místo? - Ne. Ostrov.
Jižní polovinu. Koupil jsem to levně. Teče tu láva.
Už tu kopeme celý rok.
Člověk neunáší autorku milostných románů hned první den.
Ano, jak se tak říká.
Rafimu se to nelíbí. Že, Rafi?
Prý nemáme úctu k jeho kulturnímu dědictví.
Ale moc jiných pracovních míst tu není, že, Rafi?
Žebráci si nemůžou vybírat.
Uzenářské lahůdky už asi nebudou.
Ale já nejsem žádné monstrum.
Chcete-li něco, řekněte si.
Jednu ruku jí nechte volnou. Musí přece překládat.
A co bude pak?
Opravdu bych si přál, abyste si uvědomila,
jaká je to pro nás úžasná příležitost.
Věřím, že ten text popisuje přesnou polohu té hrobky.
Je to logografický systém.
Jako klínové písmo nebo hieroglyfy.
Pokud tedy máte jiné dokumenty, s nimiž to můžu porovnat…
Štěstí nám nepřálo.
Našli jsme nějakou škrábanici u vodopádu,
ale bylo to na nic.
Jen obrázky žen.
Podívejte, i já bych si přál,
aby tu byl váš drahý mrtvý manžel archeolog,
protože by nám pomohl, ale není tu, takže…
Je čas zazářit, Loretto, autorko erotických románů.
Přijdou si pro mě.
Kdo přesně?
Záplava vašich koček?
Já nemám kočky.
To je jaksi ještě smutnější.
Mám křečka, kreténe!
Máte křečka Kreténa?
Ne, „kreténe“. Tam byla čárka mezi… Ale to je fuk.
Vsadím se, že váš bratr nikdy nikoho unášet nemusel.
Rád tě vidím.
- Telefon. - Jasně.
Co je?
Říkal jsem si, že bych třeba mohl jet s tebou.
- Proč? - Abych ti pomohl.
Umím CPR. Trochu karate. Mám certifikát z CrossFitu.
Fajn, poslouchej mě!
Je to moje vina.
Ne ten únos, ale…
Řekl jsem jí něco ošklivýho a lituju toho.
Chci to vzít zpátky.
Nazval jsem ji lidskou mumií.
Mumie jsou lidský.
Už jsem si toho vědomej.
Ano, je to tak.
Prosím.
Dobře, ale nemůžu za tebe nést zodpovědnost.
Fajn. Jasně.
- Chci, abys zůstal v autě. - Jasně.
- V autě. - V autě.
- Celou dobu. - Celou dobu?
Celou dobu.
Jo!
Tohle je moje.
Vážně? Tohle používají SEALs?
„Jen blázen si vybírá koně podle barvy.“
Jasně. Tao te-ťing?
Ne, měli to napsaný v tý půjčovně.
Díky.
Co je? Co se děje?
Doufal jsem, že vás pozvu na snídani,
ale vypadá to, že máte ještě práci.
Moment, moment.
Počkejte, počkejte.
Domnívám se, že se tu píše…
„odpočívat“ nebo „odpočinek“.
Takže to bude „Kalaman a jeho poklad“,
pak tu něco chybí a následuje „odpočívat“ nebo „odpočinek“…
a něco o „slzách“. Tak.
Odpočívá kde?
To nevím. Nepíše se to tu.
Paní Sage, musíte se víc snažit.
Tak příště neunášejte autorku milostných románů.
To přece nemůže být tak těžké!
Nehledáme hrob nějakého nuzáka,
jde o památník velkého muže!
Král Kalaman byl ctižádostivý a mocný.
Jako první postavil město v Atlantiku.
Obracely se k němu oči jeho poddaných.
Zřejmě měl pyramidu. Zikkurat. Věž pro svou Ohnivou korunu.
Jen potřebuju vědět kde.
Asi si nevzpomínáte, ale řekl jste jen „přeložit“.
A já to přeložila.
Přeložte to znovu.
Jednou se tomu oba zasmějeme.
Prožíváme takové dobrodružství.
Měl bych jít s tebou. Jen bych tě podpořil a bylo by to super.
Tady to je docela super.
Máš tu přírodu. Rádio.
Jo, máš pravdu, ale pro mě je hodně důležitý, aby věděla,
že jsem ji přišel zachránit já.
Proč? Tobě se líbí?
Ne, jen jsem jí přinesl svačinu.
Když má hlad, je nabručená
a klesne jí tlak, což chápu. Sám jím pět jídel denně.
Držíš keto dietu? Vypadáš tak.
- Ne. - Ne. Jasně.
- Ty to nepotřebuješ. - O co jde?
Chtěl jsem, aby mě nepovažovala jenom za modela.
Alane, ale ty jsi mnohem víc. Jsi moje hlídka.
Můžu aspoň udělat to, že ji naložím do auta a řeknu:
„Šššš, už jsi v bezpečí“?
Jasně, šampióne. Bude se jí to líbit.
Ty už jdeš? Už to začíná? Vyrážíš na misi? Tak jo.
Běž spát.
- Alane? - Co?
To je zklamání důvěry.
Můžu ti pomoct. Dovol mi to.
Drž se mě a zůstaneš naživu.
Běž spát.
Držím mu hlavu.
Co s ní mám dělat? Já ji položím.
Ne.
Hele, to ne!
Ne, ne!
Jo!
Týmová práce, jo!
Skvělá snaha, Alane, ale ten chlap už byl v bezvědomí.
Byl jsem už připravenej.
Nedělej to, když jsem…
Ahoj.
Směr sedm hodin!
Trainere, on nespí!
Zůstaň na zemi.
- Vedeš si skvěle. - Díky.
Kam jdeš?
Cože?
Loretta Sage?
Ano.
Dostanu vás odsud.
- Proč jste takový krasavec? - Táta předpovídal v televizi počasí.
Alane?
Co tu děláš?
- Vzdory všemu tě jdu zachránit. - To ne…
- Asi myslel „navzdory“. - Ano.
Je třeba ji zachránit tam dole? Myslím, že tam je v pohodě.
Nech to tam. Neber jim věci. Půjdou po nás.
Alane, proč to pořád děláš?
Proč ty to pořád děláš? Ten byl můj.
Už to hraničí s krutostí. Je to zbytečný.
Promiň. Chtěl jsem si jednoho šlehnout.
Bylo by možné odvázat mě ze židle?
- Není čas. - Není čas?
Vždyť tu tlacháte.
Musíme jít.
Pohyb. Pohyb!
Proč to tu vybuchuje?
Držím…
Šššš…
Šššš, už jste v bezpečí.
Ty jsi…
Jak to, že jste tak klidný?
To byla moje replika.
To je reiki?
- Vy mě léčíte? - Už to tak bude.
Jak říká Lao-c’: „Tiché mysli…“
„…se poddá celý vesmír.“
Já znám pár citátů, který by se teď hodily.
In omnia paratus.
„Připravena na cokoli.“
Co si takhle nezírat láskyplně do očí,
jako bych tu nebyl a vy jste se měli do sebe zamilovat.
Kdo jste?
Jen někdo, kdo snaží dělat svou práci.
A právě teď mám tuhle krásnou dámu dostat…
Proboha.
Co se to děje?
Co budeme dělat?
Já nevidím!
Nemám to rád.
Tumáš!
- Proč házíš pistolí? - To myslíš vážně?
- Odvaž mě z té židle. - Na to není čas.
Zmáčkni se. Udělej Kegelův cvik.
Víš vůbec, co je to Kegelův cvik?
Já nejsem vevnitř! Pořád ne!
- Musíš se tam víc nasoukat. - Přestaň!
Proboha. Nastup, nastup! Nastartuj to!
- No tak. - Uhni s tou nohou.
- S kterou? - S oběma! Rychle!
- Jeď dopředu! - Jedu!
- Jedu! Jo! - Řiď!
Šššš, už jsi v bezpečí.
- Šššš, už jsi v bezpečí. - Ne, nejsem.
To snad ne. Já krvácím?
- To nebude tvoje krev. - Je to spousta krve.
Ježkovy oči!
- To je jeho mozek? - Cože?
Asi mám na obličeji jeho mozek.
Určitě je to mozek. Mám ho v puse. Na jazyku cítím jeho myšlenky.
Soustřeď se na cestu.
Jenom rád trénoval lidi.
- O čem to mluvíš? - Měl mě moc rád.
Můžeš se tím autem pošoupnout trochu doleva?
Já se toho zbavím. Zbavím se toho.
Pozor!
Viděla jsi…
Ne.
Ne. To ne.
To ne.
Alane?
Panenko skákavá. Jsi v pořádku? Nestalo se ti nic?
Mohl bys mě odsud dostat?
Jo. Jasně.
- Jen jsi vyletěla z auta. - Ano, vskutku vyletěla.
Pomůžu ti.
Mohl bys mě dostat z té židle?
Jo, máš pravdu. Máš pravdu.
To je pilníček na nehty?
- Nemůžeš to utrhnout? - Už to bude.
A až na tebe příště hodím pistoli, tak ji chyť a neuhýbej.
Až na mě hodíš pistoli, co kdybys řekla „Alane, chytej“?
Možná ještě než ji hodíš.
„Tumáš“ je synonymem slova „chytej“.
- „Tumáš“ není anonymem „chytej“. - Hovorově ano.
Řeknu „tumáš“ a hodím ti mikinu. Řeknu „tumáš“ a hodím ti pero.
A co takhle: „Hej! Chytej! Pistole!“
Cokoli chceš hodit. A já to chytím, protože jsi řekla „chytej“.
Chytím to, protože jsi mi to řekla.
To je taky možnost. A měli bysme pistoli.
A o to jde.
- Opatrně. - Musíme zavolat…
Opatrně.
Musíme zavolat o pomoc, dostat se na letiště a vypadnout.
- A řídím já. - Fajn.
Tak jo, zavolej o pomoc.
Kde máš telefon?
Aha.
- Řekni, žes je chytil. - Blonďáka jsem vyautoval.
Loretto.
Co si vlastně myslíš?
Jednoho jste zabili. Ale je s ní jeho parťák.
A zjevně je to profík, skvěle vycvičený
a strašně nebezpečný.
Takže paní Sage řekla, že z té akce odchází,
pak si nechala přistavit auto a z akce odjela?
- Snažili jste se jí dovolat? - Nemá svůj mobil.
- Ukradený mobil. - To jsem neřekla.
Kde mám lupu?
Pomůžeš mi s bábi?
Nesmí slyšet o Lorettě. Rozrušilo by ji to.
- Co je s Lorettou? - Nic. Jela na výlet.
To je dobře.
Ta holka se potřebuje dostat mezi lidi.
Jde o to, že Lorettě mobil neukradli. Vzala jsem si ho.
Dala jsem ho Alanovi. Alan ho dal trenérovi… Jacku Trainerovi.
A tak jsme našli její chytré hodinky.
- A kdo je Alan? - Dash.
- Kdože? - Hrdina všech jejích knih.
Bábi.
Ty mrcho jedna.
Vedle mi povíš o nějaké válce, co jsi zažila.
Pojď, ať je legrace. Pardon. Bude to zábava.
Loretta Sage je nezvěstná.
Podle těch jejích hodinek odletěla
na nějaký ostrov, co neznám.
Musíte s tím něco udělat.
Pokud ne, udělám to já. A to si za klobouk nedáte.
Určitě je to mimo naši pravomoc.
Musíte zavolat federálům.
Fajn.
A až jim zavoláte, přimluvte se za mě.
- Za mě. - Za nás.
Chceš znova smontovat to auto?
No… můžeme…
Kde že je ten telefon?
V přihrádce.
- Kde? - V přihrádce u spolujezdce.
Bože.
Sakra.
Už nemáme ani telefon, ani auto. Umřeme.
- Vezmi si je. - Co je to?
Boty do džungle.
To na pohorky nevypadá.
Došlo mi, že v těch podpatcích tě budou bolet nohy.
Nic lepšího nebylo. Jsou Allisoniny.
Fajn. Díky.
Tady je tvůj sýr.
- No teda. - Musíš se hydratovat.
- Děkuju. - Neměli skleněný lahve.
Pak ji hodíme do tříděnýho odpadu.
Musíme najít nějaký telefon, zavolat úřadům
a čekat, až nás někdo zachrání.
Tohle je záchranná operace.
Nikdo jinej nepřijde.
- Prosím? - Já jsem zachránce.
Měl jsem to udělat já, pak jsem pozval Trainera.
Trainere. Odpočívej v pokoji.
Nejlíp bude dostat se na letiště. Vidíš tuhle silnici?
Vezmeme to tam zkratkou přes džungli.
„Zkratkou přes džungli“?
- Jo. - Vidíš nás dva?
Ty nejsi Dash a já nejsem Lovemoreová.
Jsem Loretta a ty Alan.
- A takové lidi džungle požírá. - Požírá.
A nechci si zničit ten overal. Je půjčený. Takže se ani nehneme.
Přece tady nebudeme pořád stát.
Projdeme džunglí,
dostaneme se na letiště, seženeme telefon
a koza zůstane celá.
„A vlk se nažere dortu“?
Jestli budeš mít dort, tak si ho sněz.
- Co jiného dělat s dortem? - Já je nejím.
Nevím, co děláte vy, ale lidi kolem mě ho jedí.
Můžeš ho dát někomu jako dárek.
A ten někdo ten dort sní.
Dort jí každý.
Co lidi, který z dortu vyskakujou? Ty ho nejí. Jsou vevnitř.
Kristaboha.
Proč tě unesli? Šlo o nějakej podivnej sex jako v 96 hodinách?
No teda. Díky.
To jsem si myslela taky, ale ten chlap je jeden z Fairfaxů.
- Beverly? - Ne, ten starší.
Ten podivín, co měl vlog o hledání Montezumova pokladu.
Byl ve zprávách, chtěl vyzvednout Titanic.
Jo, ten. Hledá Ohnivou korunu.
Počkej. Jako skutečnou Ohnivou korunu? Jako to, co…
- Takže ty rozvaliny byly… - Jo, Ztracené město D.
Cože? Děláš si srandu?
Je to jako v tvý knize.
Zažíváme dobrodružství Lovemoreové a Dashe?
Co to je?
Co když Fairfax tu korunu najde?
Nenajde.
Kudy teď?
Musíme do té vody.
- Co? - Musíme pokračovat po řece.
Ne, já vodu moc nemiluju.
„Nemiluješ“? Nechci, aby ses s ní rozmnožil.
Mý tělo a voda nejdou dohromady.
A jak se díváš na to, že umřeš?
Jsi v pohodě. Držím tě.
- Umím plavat. Umím plavat. - Fajn.
- Kam jdeš? - Přecházím řeku.
Musíme zůstat ve vodě.
Studovala jsem protisledovací strategie pro knihu Rok v buši.
Ve vodě ztratí naši stopu.
Proč je to tak teplý? Ty čůráš?
Tak to obejdi.
Myslím…
Myslím, že jsme je setřásli.
Nebylo to tak hrozný.
- Žádnou paniku. - Jak to myslíš?
Žádnou paniku.
Neříkej slovo „panika“. Už panikařím.
Máš něco na zádech.
Ne!
- Neřvi. - Co to je?
- Co je to? - Neřvi.
- Taky máš něco takovýho na sobě? - Ne.
Proč ne?
Možná je vyděsilo to oblečení.
- Sundej mi je. - No teda.
Nemůžu se toho krví nacpanýho slizu dotknout.
- Zahoď je někam. - Hned.
- Rychle. - Chyť je a zahoď je.
- Chyť je a zahoď. - Ty je zahoď!
- Co krouživý pohyb? - Prosím, sundej to.
Je hrozný se toho dotýkat. Cítím se tak slabej.
- Vysávají mi duši. - Přestaň, přestaň.
Nedělej ty zvuky.
Kolik jich tam mám?
Moc ne.
Mám pocit, že jo.
Že jich je hafo.
- Panenko Marie! - Proč se modlíš?
Je to tak hrozný? To není možný. Kolik?
Není to nic moc.
Úplně celýho mě vysajou.
Nic neříkej. Musím si kleknout. Vydrž.
Cítím, kolik toho ze mě vysávají.
Nakonec ze mě zbyde jenom scvrklá kůže.
Neříkej tátovi, že jsem umřel takhle.
Řekni mu, že jsem měl meč a zápasil s anakondou, nebo tak něco.
Jsem jako krvavý smoothie. Všechno ze mě vysajou.
Proč je mám na zadku?
Jako když vybírám ančovičky ze salátu Caesar.
- Není to tak zlý. - Ančovičky?
Proč teď mluvíš o jídle?
Najdi královnu, ať už je po všem.
Už je to dobré. Ještě tě prohlídnu zepředu.
Nemůžu se dívat.
Je to tak hrozný?
- No teda. - Co je? Tak to řekni.
No, člověk tak trochu čeká, že to nebude…
Pak je to najednou tady a…
- Člověk se pro někoho nadchne. - Co?
Teda dokážu se nadchnout pro všechny lidi.
Proč jsi nadšená?
No, lidi si tak nějak představujou,
ale nic nevědí, že jo?
Nevědí, až najednou vědí,
a pak vědí něco, co předtím nevěděli.
Tak mám tam pijavice, nebo ne?
Tvůj srdnatý válečník tam poklidně visí sám.
Cože?
Už je to dobré.
Byli jsme tak statečný. Proč mají takovej zálusk na zadek?
Co si to zpíváš?
Písničku, kterou mi jako dítěti zpívala moje abbi.
„Vysaješ-li z ostrova život…
ostrov ho vysaje z tebe.“
Tvoje babička ti zpívala o tom, jak ostrov vysává lidi?
Nedá se to moc dobře přeložit.
Existuje syndrom fantomových pijavic?
Ony nesnášejí vajíčka, že ne?
Královna Taha?
„Král Kalaman a jeho poklad odpočívají…
odpočívají… ve studni nekonečných slz.
Ve studni nekonečných slz.“
- Co to znamená? - Loretto!
Málem jsem z tebe dostal infarkt.
Kam jsi šla?
Co to je?
Nejsem si jistá, ale možná se tu shromažďovali.
Dokážeš si představit…
že bys tehdy byla přímo tady?
Ty příběhy, který vyprávěli…
Právě tady se odehrávaly celý dějiny.
Obklíčili nás.
Musíme nahoru.
Nevidíš, co mám na sobě? Blyštivou svěrací kazajku.
Jediná cesta vede nahoru. Jdeme.
Na tohle už jsem stará.
Nejsi. Jsi krásná.
Neřekla jsem, že nejsem krásná, ale že už jsem na tohle stará.
Umím sedět a přemýšlet. A jíst, když mi to nemyslí.
Na tohle bys určitě měla mít lepší boty.
Vždyť jsi mi je přinesl ty.
Už dál nemůžu.
Moc mi to nejde.
To zvládneš.
Myslíš, že je bezpečnější se jen držet,
ale musíš dopředu.
Já nemůžu. Nemůžu.
- Cítíš to? - A co?
- Něco cítím. - Nějakého predátora?
- Oheň šířící se z kopce dolů? - Čichej pořádně.
Já nic necítím!
Pěkně zhluboka se nadechni.
Tak.
- Výborně. - Fajn.
- To byla manipulace. Díky. - Jo, byla.
Já ti trošku pomůžu.
- Raz, dva, tři… A je to! - Co to děláš?
- Nedotýkej se mě. - No tak.
- Neprohýbej se. - Moje intimní partie.
Seď mi na hlavě. A rukama kupředu.
Skvělý.
Promiň, můj sestřih asi škrábe. No tak.
Dulcius ex asperis.
Cože?
Ale nic.
Tohle jsme si s Johnem říkávali,
když jsme dokončili něco velkého…
třeba archeologický průzkum nebo rukopis.
Je to latinsky. Znamená to doslova „Sladší po nesnázích“.
Jak je…
Jak je latinsky „Loretta je drsňačka“?
Jo, jsem drsňačka. Vyšplhala jsem na horu.
Teda kdyby nás tak mohla vidět Beth.
- No jo, Beth. - S ní si nedělej starosti.
Zřejmě už za námi poslala celý námořnictvo.
Myslíš si, že musíš jet navštívit místní úřady,
ale klid. Lorettiny účty na sociálních sítích jsou aktivní.
Dala jsem na Twitter: „Oni mě právě unesli?
#FML @ShawnMendes, #ShawnMendes.“
Cestujete sama?
Ano, sama. Jsem sama.
Tak to snad bude fungovat.
- Fajn, tak poslouchám. - Nejdřív do New Yorku,
pak do Guineje, kde nasednete do letadýlka.
Do letadýlka?
- Malé letadlo. - Žádné místo pro nohy.
V pohodě. Beru to.
- Nebo se prostě vrať domů. - Díky.
Chce to něco hořlavého. Všechno je mokré.
Co máš v tom batohu?
- Spoustu věcí. - Co to děláš?
Kosmetické masky.
Byly v dárkovým koši.
Ty sis do džungle přinesl vonnou svíčku?
Tu mám od mámy.
Byl to divnej dárek ke Dni matek.
Máma ti dává dárky ke Dni matek?
Eukalyptový a rozmarýnový olej?
Voní moc hezky.
Hele… tak jo.
Jo!
Rozdělala jsem oheň!
- To je úžasné. - Je to krásnej oheň.
Kdo by si to býval pomyslel?
Ty si sundáváš tričko?
To vypadá dost nepříjemně.
Jsi v pohodě? Co ty záda?
Jo. Proto nechodím do vody.
Mý tělo se mění v obličej puberťáka.
Máš na to něco? Nějakou mastičku?
Jo, mám. Teda měl jsem.
Bylo to v takový malý lahvičce.
V téhle. Promiň.
To je mi fakt líto.
To je v pohodě.
- Počkej. Pojď sem. - Co?
- Sedni si. - Podívejme se.
- No sedni si. - Kam? Sem?
Nemusíš se toho dotýkat.
Dotkla jsem se tvých nalitých pytlíků…
Myslím tím pijavice.
Možná to bude trochu studit.
Promiň.
Promiň, promiň, promiň.
Takhle by možná mohl umřít Dash.
Na příšernej ekzém. To je hodně sexy.
To bych snad zvládla.
Jo?
No tak jo.
Jak bys to napsala?
No…
„Rukama zahřátýma vonným ohněm…“
Silnej začátek.
„Lovemoreová začala prozkoumávat…
…kontury scenérie
Dashova těla.
Známý terén se teď zdál být…
nový a stále více vzrušující s každým…
…s každým šarlatovým úpatím boláku.“
A to ji…
…to ji neodradilo?
Ne.
„Neboť s každým jeho rudým hřebenem
Lovemoreová objevovala další písmena jazyka,
jímž hovořila obě jejich těla.“
A co jejich těla vlastně říkala?
„Vezmi si mě…
…vezmi si mě…
…vezmi si mě.“
Tak co?
Bylo to dobrý.
- Myslím tvoje záda. - Fajn.
- Určitě? - Jo.
Taky jsem měl na mysli záda. Ještě tady.
Zásoby.
Je mi zima. Asi si trochu zdřímnu.
- Jasně. - Jsi v pohodě?
Jo, jsem v ohni… v pohodě.
Nejsem „v ohni“. Jsem v pohodě u ohně.
Tak jo.
Je to na tobě, ale jestli je ti zima,
možná se sem vejdeme oba, jestli chceš.
Oba?
- Jenom jestli chceš. - Jo, to zní…
Fajn. Jak to…
- Běž první… - Ne, ty běž první.
V týhle situaci mají dámy rozhodně přednost.
- Takže volné ruce a zády k sobě. - To jsem plánoval.
Volný ruce a zády k sobě.
- Co mám udělat? - Prostě si do toho sedni.
Já první? Už sedím.
Jsi těžký. Převrátíš to jako výletní loď.
Dávej pozor. Drž se. Ještě tam nejsem.
Strašně mi to zapojuje vnitřní svaly.
Co kdyby ses posunul?
- Nemůžu dýchat. Nedýchám. - Už dobrý?
Můj obličej.
Volný ruce. Zády k sobě.
Teda!
No tak.
No tak! Do toho!
Musíme Lorettě pořádně zatleskat!
Zaslouží si to!
Geriatrická introvertka vás nechala v džungli s kokotama v ruce.
Dobrá práce, Loretto.
Proboha, šéfe, už kvůli tomu umírají lidi.
Nemyslíte, že to možná zašlo moc daleko?
Stojí to vážně za to?
Jsem v bodě, kdy můžu dosáhnout nedosažitelného.
Získat něco jedinečného, něco, co žádný národ,
žádný vládce, žádný bratr vlezdoprdelka nikdy neměl.
Legendární Ohnivou korunu.
Takže ano.
Řekl bych, že to rozhodně za to stojí.
Promiňte!
Potřebuju navazující let.
Žádnej let nebude.
Pilot onemocněl. Přijďte zítra.
Zítra to nepůjde. Musím letět dneska.
Musím se dostat na ostrov Isla Hundida ještě dneska večer.
Jsou v sázce životy.
Přijďte zítra.
- Promiňte. - Ano?
Zaslechl jsem totiž, že máte ráda dobroty.
Asi to bude znít divně,
ale i já jím rád dobrá jídla.
- Cože? - Já taky rád dobroty.
Nechtěla byste třeba…
- Možná si… - Ne, „dobroty“, ale „životy“.
Musím se na ostrov dostat ještě dneska.
- To je ještě vážnější. - To tedy.
Domnívám se, že bych vám mohl být nápomocen.
Mám nákladní letadlo.
Až dopravím zásilku, můžeme zaletět na ten váš ostrov.
Na něco se vás zeptám, ale chci slyšet pravdu.
Zavraždil jste někdy někoho?
Ne!
Nevím, jestli tomu mám věřit, ale říkám vám:
Jestli vás napadne zavraždit mě, přísahám, že vás zavraždím jako první.
S radostí.
Jste divný. Jdeme.
„Král Kalaman a jeho poklad odpočívají ve studni…
nekonečných slz.“
Co je to?
To je takový… není to…
To není to, co si myslíš.
Takže to není ten Fairfaxův fragment starýho pergamenu?
Tak jo. Je to přesně to, co si myslíš, že to je.
Myslel jsem, že jsi chytřejší.
Fairfax nás nepřestane pronásledovat.
Co sis myslela, že děláš?
Sopka může tu hrobku pohřbít, než se k ní dostaneme,
než uchováme její památku.
- Tohle je… - Tak tohle je náš cíl?
To mi nikdo neřekl. Kdy jsi mi to chtěla říct?
Proč bych ti to říkala?
Jsme v tom spolu. Přijel jsem tě zachránit.
Ty víš, že nejsi Dash, že jo?
Nejezdíš zachraňovat lidi na bílém koni.
Nastříkáš se bronzerem a stoupneš si před silný větrák.
To je pro tebe to pravé.
Jak bys vůbec mohla vědět, co jsem doopravdy zač?
Já tě znám, Alane. Jsi dost otevřená kniha.
- No tak kdo jsem? - To myslíš vážně?
Fajn…
Doma jsi byl král plesu a díky vzhledu ses dostal do L.A.,
kde ti došlo, že největší hezoun z Horní Dolní
ještě nemusí být hvězda.
Ale jedna žena, co nemohla vydat knihu
o španělské kolonizaci v Atlantiku, napsala milostný román
a tvoji fotku si náhodně zvolila na obálku.
Naštěstí pro tebe i pro ni ty romány měly obrovský úspěch.
Dál psala ten brak a tys dál pózoval…
…a ani jeden z nás se nestal tím, čím chtěl být.
A pak jednoho dne oba zemřeme v džungli,
na jednom z těch ostrovů v Atlantiku, o kterých jsem před lety psala.
Chápeš?
Žil jsem v Sarasotě.
To není žádná díra.
Vyrůstal jsem s mámou a dvěma sestrama.
A jasně…
modeling byla cesta jak vypadnout.
Nenapadlo mě nic jinýho. Chtěl jsem se podívat na všechny místa,
o kterejch jsem snil.
A nakonec do Los Angeles,
kde jsem pózoval na obálce tvýho milostnýho románu.
Bylo mi tak trapně, že mě kamarádi
uvidí v tý paruce na obálce tvý knížky,
že jsem se jim pár měsíců vyhýbal.
Pak jsem jednou…
šel domů
a slyšel nějakou paní, jak křičí: „Dashi!“
Přiběhla ke mně celá štěstím bez sebe.
A tak jsem si řekl: „Proč bych se měl cítit trapně
kvůli něčemu, co lidem přináší štěstí?“
Loretto, dělej si, co chceš.
Jestli už nechceš psát, tak nepiš.
Ale nesnižuj ty, co mají rádi tvoje dílo, tím, že ho nazveš brakem.
To vůči nim není fér.
Víš, v čem je ironie?
Nemyslel jsem si, že zrovna ty budeš soudit knížku podle obálky.
Soudit knížku podle modela na obálce.
Alane?
Alane!
Jsou tu dva.
- Loretto! Jsem tady! - Alane!
Motorky a pistole! Motorky a pistole!
Pojď! Tudy!
Nestřílej!
- Dej mu ten pergamen! - Nemůžu.
Ale můžeš. Řekneš „tumáš“ a hodíš ho po něm.
Jo. A budu si jistá, že nás nechají odejít.
- Skrč se. - Proč nás vždycky najdou?
- Jsi chodící disco koule. - Musíme vymyslet plán.
Mám nápad.
Vykopeme jámu, břichomluvecky řekneme:
„Jsme tady.“ Napodobíš ptáka?
- Ne, mám plán. - Alane, já přemýšlím.
- Ale já mám plán. - Prosím, nech mě přemýšlet o…
- Počkej, oni na tebe střílejí. - Proto se schováváme.
Ne, oni střílejí jen na tebe.
Mě nezastřelí. Můj mozek je cenný.
Ty snad ani sama neslyšíš, co říkáš.
- Můžu ti dělat štít. - To teda ne.
- Já ti ho udělám. - Protože jsem žena?
To je sexismus.
Využívat ženy jako živý štíty
asi nebude tou změnou, co má Gloria Seinfeld na mysli.
Gloria Steinem?
Asi jo. Ta taky. Udělej mi mansplaining o sexismu.
Já jsem žena. Nemůžu ti dělat mansplaining.
Jsem feminista a myslím, že žena může dělat všechno, co dělá muž.
Musíme tu zůstat, dokud se neunaví.
- Můžu ti říct svůj plán? - Alane!
Z tohohle se nemůžeš dostat tím, že si strhneš košili.
Nejde o moji košili.
Tři!
Jo!
To nebylo podle toho plánu, co jsem měl na mysli.
Jen jsem je chtěl zastavit.
Nemohlo se to stát kvůli tomu větru?
Ne, stalo se to kvůli nám.
Jednoho jsme zpacifikovali, ale…
Jenom jsme ho chtěli zastavit. Ten druhej se asi přesunul.
Takže si za to mohl sám.
Mohlo se to stát, i kdybychom tu nebyli.
Proč zastavoval u srázu?
Měli na sobě helmu, takže jsou možná…
Ale na zbytku těla helmu neměli.
Zbyde jen hlava.
Na těch motorkách jeli dost riskantně.
Na motorce nebuď ošklivej.
Na motorce nedělej ošklivý věci.
Možná jsou v pohodě.
No, to asi ne. Ale to je fuk.
Co se dá dělat. Takový věci se stávají. Jdeme.
- Ty to chceš sešít? - Je to půjčené.
- No jen se na mě podívejte. - Tak jo.
Co ještě můžu udělat?
Už jste toho udělala tolik, Beth.
Moje milá ubohá bábi přišla o zrak.
Vydání té knížky je katastrofa. Do její propagace jsem dala všechno,
takže teď jsem asi na mizině.
Ale nejhorší je, že jsem přišla o autorku.
Jak může někdo přijít o autorku?
Beth, vy mi připomínáte mou nejlepší kámošku Randy.
Vždycky se stará o ostatní
a o sebe nepečuje.
Je to tak, Randy?
Ona je něco jako moje terapeutka.
L-O-L.
Až se postaráte o kamarádku…
nevyrazíme si na pláž?
- Cože? - Musím něco vyzvednout na Havaji.
Ona s námi nemusí.
No tak jo! Tak jo, poletíš taky!
Je strašně legrační.
Můžu se zeptat?
Pořád tu sedíme a tlacháme, ale kdo řídí to letadlo?
- Autopilot. - Cože?
Běžte do kokpitu a pilotujte to vy.
Dobře.
Půjdu na přistání.
Dobře.
A vezměte si tu kozu.
Teď má přestávku. Užijte si let!
Přišel jeden Angličan a unesl ji.
Zdravím, tady Beth. Zanechte prosím zprávu. Brzy se ozvu.
Ahoj, Beth,
to jsem já.
Jsem naživu.
Hele…
Omlouvám se, že jsem zkazila to turné.
Prostě jsem se bála a byla jsem…
sobec.
Už jde Alan. Ještě zavolám.
Takže… policie pátrá po Fairfaxovi
a poskytne nám tady ochranu.
Říkali, jak dlouho tu budeme?
Pokusí se nám ještě večer sehnat letadlo.
Tamhle je hezkej hotýlek,
kde se můžeme umejt a převlíknout.
Fajn.
No tak jo.
Tak pojďte.
Zatančete si s manželem.
To není můj manžel.
- To je v pořádku. - Jen tancujte.
Ona nechce. Nemá vhodný boty.
To je to jediné, na co se ty boty hodí.
To nemusíš.
To je v pohodě.
Vážně?
O čem asi zpívá?
Je to součást folkloru.
Milostná píseň o ženě…
jejíž milenec umřel a ona od něj nechce odejít.
Tak si k němu lehne a odmítá vstávat.
To musí být děsivý.
Muset si představovat budoucnost bez někoho, s kým jsi ji plánovala.
Cože?
Promiňte, ten poslední verš, co jste zpívala.
¿Quién llorará junto a mí?
„Ostrov pro mě bude plakat ve studni nekonečných slz.“
Co je studna nekonečných slz? Je to skutečné místo?
Proláklina.
Moc děkuju, gracias, gracias.
- Pojď, jdeme. - Co se děje?
Na tom pergamenu je napsáno:
„Král Kalaman a jeho poklad odpočívají ve studni nekonečných slz.“
Myslela jsem, že je to metafora.
Ale není.
Studna nekonečných slz fakt existuje.
Je to proláklina.
Nějaká proláklina je na mapě.
Myslím, že tam je ta hrobka.
To je daleko lepší než v tvejch knížkách.
Cože?
Tak jsem to nemyslel.
- Dělám si legraci. - Je to stejný.
- Dělám si legraci. - No teda. Ty tam chceš jít.
- Cože? Ne. - Ale chceš.
Byla by to šílenost. Já jenom…
Jsme tomu strašně blízko, ale nemůžeme…
Ne.
Je to tvůj příběh. Jak ho chceš napsat?
Ráda bych věděla, že tam je.
Že to všechno něco znamenalo.
Dobře. Tak tam vyrazíme.
Zůstaneme tu. A až vyjde slunce,
půjdeme tu Studnu hledat.
- Co když tam nic není? - No a? Tak jsme to aspoň zkusili.
A co Fairfax?
Jdou po něm poldové. Nedělej si starosti.
- To je šílené. - Jo, ale jen se na sebe koukni.
Na co?
To je poprvý, co vůbec nemáš strach.
A žiješ.
Řeknu jim, že jsme změnili plány, a seženu nějakej odvoz.
Kam jdeš?
Seznámili jste se s mým přítelem.
Řekl mi, že se chystáte naskočit do letadla
bez jakéhokoli rozloučení.
A já na to: „To snad ne. Moje Loretta?
Ona je přece ta jediná, která mě může dovést k hrobce.“
Nemačkejte mi ruku.
Nesahejte na mě!
Jdeme!
Potřebuju auto. Auto, vůz. Má tu někdo auto?
Potřebuju auto. Vyměním ho za hodinky.
Jsou fakt drahý. Máte auto? Jsou to Bulgari. Svítí.
- Jsou vodotěsný. - Já mám motorku.
No není to úžasné?
Říkal jsem si, proč by soukromý tank nemohl mít minibar.
Nabídněte si.
Nechal byste toho?
Obávám se, že k vám chová určitou zášť.
Jde o nehodu na motorce, kterou měli jeho kamarádi.
Proč to vlastně děláte?
Chci něco, co nikdo nemá.
Když můj otec daroval…
Jak říkám…
když můj otec daroval celé své impérium mému bráškovi…
Kdo je tohle?
Panáček Ken na mopedu?
Já ho odněkud znám.
O tom vážně pochybuju.
Díváte se na skvěle vycvičeného bojového specialistu,
jehož um byl ukován zkušenostmi z Afghánistánu, Iráku,
Kuvajtu a Sarasoty…
Má úžasnou kůži a netrpí na ekzémy.
A nic ho nezastaví, dokud nebudu v bezpečí.
Takže ten svůj vesmírný tank zastavte,
pokud nechcete zahynout jako jeho přátelé.
Protože to on způsobil jejich zhynutí!
Možná to tak nemyslel,
ale oni stejně zahynuli…
Ale kdo to je? Už jsem ho někde viděl.
Ale kdepak, kdepak. To je ten váš model z obálky.
Ano, věděl jsem, že ho odněkud znám.
Vylez tam.
A zabij ho kreativně.
Rád se dívám, jak hezouni prohrávají.
Asi si ten drink přece jen dám.
Sakra.
Nebude vám vadit, když si doliju?
Ne. Proboha, měla jste někdy v ruce skleničku?
Pardon.
Co by udělal Jack Trainer?
Je tu vedro, co? Taky máte pocit, že je tu strašné vedro?
Snažíte se být sexy? Vypadá to divně. Nechte toho.
Můžu tvůj svět pohltit plameny.
Běž spát! Běž spát! Ne, spi, spi!
Oddechovej čas.
A nástup!
Ne! Nestřílej po ní! Já ji potřebuju!
Kristaboha!
Dej tu nohu pryč! Dej tu nohu pryč!
Běž spát, kreténe.
Běž tam! Vidíš to?
Větší chlap?
Co to?
Rychle!
Ne, ne, ne.
Hej! Nastup si.
On nebo já?
Tohle není žádný váš laciný, prázdný, dámský fantasy román, Loretto.
Tohle je skutečný život.
A my ho zabijeme.
Řekněte nám, kde je ta hrobka.
Zdravím. Ať to tu má na starosti kdokoli, potřebuju, aby poslal úředníky sem.
Sem.
Máme zavřeno.
Tak vy máte zavřeno?
Zkouším si zdřímnout už rok a půl.
Rok a půl.
Pálím svíčku na obou koncích,
pořád ponocuju.
A dělala jsem to mnohem dřív, než unesli moji kamarádku.
A chci jediné.
Hodit nohy na stůl…
vypít si trochu vína, i když na to už jsem asi moc unavená.
A chci masáž.
Někoho, kdo by mi namasíroval ramena
a chodidla a ramena a chodidla současně.
A je mi fuk, že to logisticky nedává smysl.
Protože já jsem strašně dřela.
A vím, že to platí i pro vás.
Takže vás strašně nerada žádám,
abyste ještě na pár minut otevřeli.
Jestli to neuděláme,
moje kamarádka a model z obálek jejích knih
brzy umřou.
Nevidím žádnou slušnou cestu!
A co jeskyně?
To je moc nebezpečný!
No tak budeme velmi opatrní.
Tak jdeme!
Tudy!
Držím se pravidla nechodit do děsivejch jeskyní.
- Juliane? - On se jmenuje Julian?
Vypadá spíš na Bucka nebo Bruce.
Běž první.
Tak pojďte. Nebojte se.
Dávej pozor.
- Bruci! Juliane! - Juliane. To ne!
No…
nechť jeho smrt nebyla nadarmo.
- Takže kupředu. - Jak kupředu? Vždyť on…
No teď pro něj asi nepůjdeme!
- Tady to končí. - Fajn.
Prostě se vrátíme na loď. Je po všem. Nikdo už nesmí umřít.
Ne, ne, ne. Cítím vánek.
Je tam tunel. Mohl by vést k hrobce.
- Je moc úzkej. - Mluv za sebe.
No tak, je to jako dětská klouzačka.
- Spíš jako kamenný svěrač. - Nebo trollí řiť.
Tak vy projdete tou řití, teda dírou… tunelem!
- Proč ona? - Budete naším kanárkem v dole.
To nepůjde.
Dejte vědět, jestli prolezete.
Když o sobě vědět nedáte, Fabio zemře.
Takže já jsem dáma v nesnázích?
To je v pohodě.
Nezvládnu to. Je mi to líto.
- Hej. - Co?
Cítíš to?
Tu stoletou vrstvu netopýřích výkalů? Jo, cítím.
Tak se zhluboka nadechni.
Výborně.
Zvládneš to, Loretto.
Myslím, že vidím východ.
Ježkovy oči!
Já to dokázala!
Dokázala jsem to!
Vidíš? Je to úplně bezpečné.
Tak běž za ní.
Už jdu! Za chvíli jsem tam.
Proč to postavili tady?
Jak to někdo může uctívat, jak může vzpomínat, když to nevidí?
Tak to není.
To není pomník Kalamanově moci.
Je to útočiště pro truchlící ženu.
Taha sem chodila, aby byla se svou zesnulou láskou.
Chtěla být prostě sama.
Taha nás tu nechce.
Zavři zobák, Rafi.
To je jenom sopka.
Pojďte.
Musíme jít dál.
Tak do toho, svalouši.
Otevřete to.
- Nevyrušujte je. - Bude na sobě mít tu korunu.
Netrmácíme se sem, jen abychom vzdali úctu.
Já nemůžu…
Promiň, abuela.
Co to je?
To jsou mušle?
Ta koruna je z mušlí?
Kde je ten poklad?
Ona ho objímá.
Toho mrtvého chlapa?
Vidíte?
To jsou jejich námluvy.
Kalaman prohledává ostrov, aby něco našel.
Vzácné červené mušle.
Jako důkaz lásky jí celý rok dával každý den jednu mušli
a vyráběl z nich korunu,
zářivě rudou jako plamen jejich lásky,
až jednoho dne jeho nabídku k sňatku přijala.
Nikdy tu nešlo o drahokamy.
Bohatství Kalamana a Tahy nespočívalo v hmotných věcech.
To bohatství byla jejich láska.
O to šlo. A to stačilo.
To je celé?
Všechen ten čas a peníze…
A proč vlastně? Kvůli laciné metafoře?
- Je to dost bohatá metafora. - Zavři zobák!
Musíme pryč.
- Jdeme. - Ne. Zůstanete tady.
Podle vás je to tu krásné a poetické.
Tak tu můžete zůstat a trávit poslední chvíle
úvahami nad bohatostí té metafory.
- Vlezte dovnitř. - Cože? To snad ne.
- Vlezte do té hrobky. - Dobře, dobře.
Je lepší být pohřbenej živej než mrtvej.
- To fakt ne. - Řeknu vám, je to vážně škoda.
Je to parádní příběh.
Smůla, že už ho nebudete vyprávět. Jdeme.
Ale oni umřou.
Ty taky, když budeš taková citlivka.
Pojď sem!
Ještě dobrý.
Není to ta divoká noční můra, co mám od čtrnácti.
Proč jdeš tak rychle? Tohle není závod.
Počkej! Co to děláš? Vrať se!
Možná sis ten ostrov koupil, ale teď ostrov vlastní tebe.
Nemůžeš mě tu nechat!
Rafi! Vrať se!
Potřebuju loď!
Hej, zastavte! Zastavte!
Pomoc! Pomoc!
Jeden místní člověk mi ukradl loď!
Neviděl jste tu někde ženu? Brunetu ve flitrovém overalu?
Ne. Ocitla se snad v nesnázích?
Je to legrační.
Kdysi jsem si myslela…
že takové věci jsou hrozně romantické.
Jo?
Když jsi zavřená v rakvi a za chvíli tě spálí láva?
Nebo to muckání s mrtvolama?
Když se uložíš vedle lásky, kterou jsi ztratil.
Jako to udělala Taha.
Promiň.
Promiň, že jsem tě nedokázal zachránit.
Promiň, že jsem nebyl Dash.
To je pravda.
Vůbec nejsi jako Dash.
Nepřijel jsi na bílém koni, abys mě zachránil.
Přijel jsi… na vypůjčeném skútru s rozbitým výfukem.
To jo.
Dashe, jako jsi ty, bych nikdy nenapsala.
Protože jsem nikdy nepoznala…
takového Dashe, jako je Alan.
Tak jsem se bála, že mi život zase ublíží,
že jsem přestala žít,
a neviděla před sebou všechno to dobré.
Promiň, že jsem tě neviděla dřív.
Já se taky k něčemu přiznám.
Moc se mi líbilo, kam směřoval tenhle náš poslední příběh.
Chtěl jsem asi vědět, jak dopadne.
„Dobrodružství Loretty a Alana.“
Ne, to by chtělo lepší název.
To určitě.
Promiň, ale tlačí mě Tahina stehenní kost.
To tu musel nechat Rafi.
Necháš někde páčidlo? Díky němu se dostaneme ven.
Jako že ho tu nechal schválně.
Skvělý, vždycky jsem ho měl rád.
Raz…
dva… tři!
Byla bych bývala radši, kdyby tu nenechával nás.
Fajn.
Dulcius ex asperis.
Sladší po nesnázích.
Nahoru! K těm stromům!
Počkej. Ne. Ty stromy hoří.
Nevadí.
Můžeme se vrátit tunelem.
Ne. Tunelem to nepůjde.
Jsem otevřenej dalším nápadům.
Tamhleten proud. Může nás dovést až k oceánu.
A víme, co je na druhým konci?
Nevíme.
Zjistíme to jediným způsobem.
- Za tu vyrážku to stojí. - Jo?
Alane?
Alane!
Alane?
Alane!
No teda! Ty žiješ!
- Jo. - Myslela jsem, že jsem tě zabila.
Není to Beth?
Loretto!
Beth!
Beth, ty jsi tady!
Proč jsi tady?
Říkala jsem, že ti budu krýt záda!
Promiň!
Já jsem zničila ten overal!
Cože?
To je fuk! Řeknu ti to potom.
V jeskyni jsem našla nějakého Brita.
Myslela jsem, že je to malý kluk, ale má fousy.
Beth, to je Fairfax! To on nás unesl!
Je to zloduch, Beth! Zabil mýho trenéra!
Zatkněte ho!
Zastavte ho!
A tobě kryju záda já.
Kam jsi běžel? Vždyť jsi na lodi.
Ten chlápek je legrační.
Držím tě.
Plavte k tomu ostrůvku!
- Nedržím tě. Ale jo, držím tě. - Ne, já držím tebe.
Vyzvedneme vás. Všechno bude dobrý!
„Nalezl útočiště na blízkém ostrůvku
a vytáhl ji z vody.
Jeho mocné paže si k sobě přitáhly její tělo
a pak Alan zašeptal…“
Šššš, už jsi v bezpečí.
„V tu chvíli Loretta cítila, že nové dobrodružství teprve začíná.“
Ohnivá Koruna
„Vášeň z toho úniku před smrtí jí rozbušila srdce
a jen podnítila její touhu po něm.
Žíznila po horké lávě, jež brzy začne pulzovat z jeho…“
Čti dál. Nepřestávej v nejlepším.
Není to nic, co by už nečetla předtím.
Neříkal jsem ti to?
Nejkrásnější pláž na světě.
Potom bych ti možná ukázal Zátoku okouzlení.
Ne, vezmi tam Randy.
Nezapomeň, že jsi můj platonický přítel.
Platonický? To slovo se mi líbí.
Nevím, co znamená, ale to slovo se mi líbí.
Tumáš, Randy.
- Má drahá. - Jste anděl. Díky.
Jak to víte?
Není to hezký konec knižního turné?
Je jedna fráze, kterou v takovejch chvílích rád používám.
Quid deinde?
To je latinsky a znamená to: „Co přijde teď?“
Quid cogitas?
Buca di Beppo.
Nic víc latinsky neumím.
Našel jsem si to pro takovouhle chvíli.
Tak co přijde teď?
- Jak bys to napsala? - Nevím.
- Jak bys to napsal ty? - Fakt chceš, abych to napsal?
- Zkus to. - Fajn. Já to napíšu.
„Stáli jsme… stáli na pláži.“
Popis scény, aby čtenář věděl, kde jsme.
Už se mi směješ.
- Nesměju. Usmívám se. - Ale jo.
„Nad dívčinými vlasy, jež připomínají…
hnědou kůru, se tyčí palmy.
V písku leží mrtvá medúza…“
Jenom popisuješ, co právě vidíš.
„On má trému, protože se mu opravdu líbí.“
Hezky píšeš.
- Díky. - Není zač.
Pokračuju.
„Hluboce se jí zadívá do očí.
Jediné, co se vyrovnalo pulzujícímu oceánu…
byl tepot…“
- Nemůžeš použít „tepot“. - Proč ne?
Nemůžeš hned přijít s tepotem.
- Ty to používáš pořád. - Ne na začátku.
- Musejí si to zasloužit. - Jsi snad královna tepotu?
Bývá to tak ve čtvrté kapitole. Musíš tepat správně.
Ty tepeš v každý kapitole. „Pulzovat“.
To je předstupeň tepotu.
- „Valit se“. - Přeskočils do páté kapitoly.
- Co kdyby se prostě políbili? - Obyčejný polibek?
Ten, co bývá na začátku kapitoly.
Na začátky jsem dobrá…
Dobrý? Děláš si poznámky?
Skvělý pokus o první kapitolu.
No do…
Byl jsi mrtvej.
Vyletěl ti mozek a já ho měl až vzadu v krku.
- Měl jsem ho v puse. - Neříkej to.
- Cítil jsem tvoji chuť. - To neříkej.
Využíváme jen deset procent mozku. Tak jsem přepnul na dalších deset.
Takže jste v pořádku.
Stoprocentně.
Teda desetiprocentně.
Mysleli jsme, že jste umřel.
Mám ale problémy se vztekem. Musím se jich zbavit.
- Pochopitelně. - A cítím roztrpčení.
Hrozně rád tě vidím.
Přestaneme klábosit.
Zavřeme oči a znovu se napojíme na náš dech.
Výborně.
Překlad titulků: Petr Fantys