PRARASTAS MIESTAS
Buvai nepakartojama.
Širdis vis dar daužosi.
Jaučiu tą patį.
Turim dėkoti tavo gyvuliškai jėgai
ir senovės aramėjų matematikos išmanymui.
Tik ne mano dviem daktaro laipsniams
ir lyčių studijų magistrui.
Viskas tik jūsų dėka, daktare Lavmor.
Jei atvirai,
netikėjau, kad rasim Prarastą miestą D.
Atsargiai rinkitės žodžius,
nes jie bus jūsų paskutiniai.
Atvedėt mane tiesiai iki karaliaus Kalamano kapo
ir jo karalienės legendinės Ugnies karūnos.
Aš tapsiu labai turtingas,
o jūs būsite labai negyvi.
Palauk. Čia tavo gyvatės?
Ne. Jos čia buvo.
Šimtai gyvačių
tiesiog laukė, kol pasirodysim?
- Kas jas šeria? Tu? - Kuo jos minta?
Kodėl ta jam negelia?
Išmokytos negelt blogiukams?
Na…
Gyvačių skaičius tiesiog nelogiškas.
Absurdas. Ištrinti.
Mano personažas visai geras…
Ištrinti.
Loreta, turi užbaigti knygą.
Ištrinti.
Sveika. Čia Betė.
Nenoriu, bet tenka primint, kad aš tavo leidėja.
Laukiu paskutinio skyriaus.
Negalvok, kad spaudžiu. Nors spaudžiu.
Bet tik tiek, kad atrastum motyvacijos, o ne užstrigtum.
Tu gali!
VAKARIENĖ
Pagaliau.
Čia vėl aš.
Knygos turui viskas paruošta,
trūksta tik knygos.
Nujaučiu, kad nebaigi dėl to,
kad nereiktų išeit iš namų.
Suprantu, kad šie penkeri metai po Džono mirties buvo sunkūs
ir kur kas lengviau yra mirkti vonioje
ir gerti vyną su ledukais,
bet tavęs laukia didelis, nuostabus pasaulis.
Ir knygos turas, kurio negaliu atšaukti.
Myliu. Čiau!
Negalim sustoti.
Patikrinkim, kas kitapus durų.
O jeigu ten nieko nėra?
Yra tik vienas būdas sužinoti.
„Tada Lavmor suprato,
kad ieškotas lobis prarastas amžiams,
o jos nuotykiai baigėsi.“
Turėtų būti ne taip.
Bet yra.
Tokia pabaiga.
Na, Džonai,
štai ir prasideda.
Dulcius ex asperis.
L. Seidž Prarastas miestas D
Metas pasirodymui.
Tu tikra dėl to?
Nes mano apatiniai sulindę per visą ilgį.
Jaučiuosi kaip čiuožėja moksliukė.
- Atrodai pribloškiančiai. - Man labai patinka.
- Kaip man judėt? - Neliesk.
- Tik laikau, kad nesiliestų. - Baik.
Išsitrauk dabar, scenoje negalėsi.
Viskas. Užtenka.
- Ar būtinas blizgantis kombinezonas? - Tik dvi valandas.
Ir nesugadink, nes skolintas.
Žvyneliai dabar ant bangos.
- Kodėl ji fotografuoja? - Čia Alison.
Ji mūsų naujoji soc. tinklų vadovė.
Ji padės sudominti jaunesnę auditoriją.
30-40 metų moteris, svajojančias atjaunėti.
Labukas.
Valdysiu tavo socialinius tinklus. Ryte parašei:
„Ką jūs, damos? Susitinkam šiandien 17.00.
#ŠonasMendesas.
#LaukiuNesulaukiu.“
Smagumėlis. Eime.
Turim priminti žmonėms, kad tu gyva.
Žmonės žino, kad aš gyva.
Dar priminti, kodėl ši serija tokia populiari.
Tarp romanų.
O romanai - pelningiausias literatūros žanras.
Išankstinių pardavimų nepavadinčiau pelningais.
Po renginio žmonės pradės kalbėti.
Nori paklausyt, ką jie sako?
„Prarastas ne tik miestas, bet ir autorė“.
„Šalta“. „Bejausmė“.
„Jos dienos seniai baigėsi“. „Blogiausia skaityta istorinė fikcija“.
Turas gali viską pakeisti.
Priminsim gerbėjams, kodėl jie tave myli.
Istoriniai faktai tikri. Aš tik pridedu daugiau nuogybių.
Žmonijos istorijoj jų netrūko.
Aistringi tyrinėjimai.
Stulbinantys atradimai.
Ar Lavmor ir Dešas ras karalienės Tahos Ugnies karūną?
Prisijunkite prie jų nuotykio.
Noriu apie kai ką pasikalbėti.
Labai daug žmonių.
Žinau, kad nekenti tokių renginių,
todėl pakviečiau Alaną tau padėti.
- Ką? - Jis dalyvaus visam ture.
Juk prašiau nebekviesti Dešo. Alano.
- Jis mane pažemins. - Nepažemins.
Ačiū. Jūs puikiai dirbat.
Leisk padėti.
Jis vaikštanti dušo želė reklama. Amžinai visas spindintis.
Ir nuolat nusimeta marškinėlius.
- Norėtum. - Jis jau čia,
todėl apsimauk kelnes ir eik.
Nesiraukyk ir nevartok mokslinių terminų.
Taip! Taip! Garsiau!
Štai taip, Lavmor gerbėjai!
Džiaugiuosi galėdamas jums pristatyti
apdovanojimą pelniusią rašytoją Loretą Seidž!
- Negaliu. Aš nepasiruošusi. - Nejuokauk.
Aš su tavim. Tau pavyks. Eik ir duok jiems, ko jie nori.
- Jie nori ne manęs. - Eik!
Sveiki. Smagu jus matyti. Dėkoju.
Taip. Sėskit.
Sėskit. Gerai.
Suraskit centrą.
O dabar akimirka, kurios visi laukėte.
Seksualiausias
ir įtakingiausias mūsų kartos didvyris.
Stipriai pasakėt.
Tai jo 20-as šios serijos viršelis.
Dešas Makmahonas!
Dieve mano! Dešas!
- Nusilenk. - Jau nusilenkiau.
Gerai. Dar kartą. Supratau.
Ar repetavot šį judesiuką?
Tarp jūsų tvyro akivaizdi chemija. Turiu pripažinti,
knyga man labai patiko.
Ačiū.
Atskleisiu siužetą.
Pabaigoje veikėjai taip ir neįėjo į kapą. Drąsus sprendimas.
Kas jį lėmė?
Ši knyga man labai ypatinga.
Man nepaprastai didelė garbė,
kad Loreta, nepakartojama rašytoja,
pavadino knygą mano vardu.
„Prarastas Dešo miestas.“
„Prarastas miestas D.“
„D“ reiškia ne tai.
- „D“ reiškia „daikčiuką“. Tiesa? - Ne.
Tai senovėje egzistavusi dapokagindisfemikų gentis.
Šis žodis buvo per daug sudėtingas
- kolonizatoriams. - Niekam neįdomu.
todėl sutrumpino.
Kaip įdomu.
Metas skaitytojų klausimams.
- Čia, gražuoli! - Prašom.
Dešai, kuris romantinis epizodas tavo mėgstamiausias?
O man labai įdomu, kuris labiausiai patinka Loretai.
Darosi karšta.
Kadangi esu sapioseksualė…
Čia kai apsivynioja gyvatėm?
Ne. Tai žmogus, kurį jaudina
intelektas ir protas.
Aš toks pats.
Nejaugi?
Dešai! Nusivilk marškinius!
Šiandien to nedarysim. Šiandien kalbam apie Loretos knygą.
Ar turit klausimų Loretai?
Prašom, intelektualiai atrodanti panele. Ko norėtumėt paklausti?
Gal galit nuplėšti Dešo marškinius?
Deja, šiandien to nedarysim.
Nusirenk! Nusirenk!
Žinoma. Žinoma, kad galiu.
Ar tai tikrai vyksta?
Neprivalai to daryti.
Kitaip negalim.
Turim duoti žmonėms tai, ko jie nori.
Pasimėgaukit, ponios ir ponai.
Nes „Prarastas miestas D“ yra paskutinis Dešo nuotykis.
Jei kita knyga išvis bus,
jos pradžioje Lavmor gaus tragišką žinią
apie Dešo mirtį.
Ką?
- Šūdas. Atsiprašau. - Palauk.
Netrauk.
Viskas gerai. Nejudėk.
- Tu trauki. - Trauk.
Nuplėši peruką. Palauk…
Dieve...
O, Dieve.
Labai atsiprašau.
Atleisk.
Tu blogas žmogus.
18.00 val. vyks kostiumų konkursas.
„Jei kita knyga išvis bus?“
Į šį turą investavau viską, ką turim.
Nemanau, kad sukursiu dar vieną Dešo ir Lavmor nuotykį.
Kaip Dešas mirs?
- Sugels gyvatės? - Ne.
Turiu kai kuo pasirūpinti.
Interviu gretimame kambary po 10 minučių.
Labai džiaugčiausi, jei pabūtumėt suaugę
ir nueitumėte patys.
Ačiū.
Mirs nuo stafilokoko infekcijos?
Taip ir maniau.
Gerai.
Suprantu, jei tau reikia pailsėti,
bet negali manęs tiesiog nužudyti.
Nesmagu klausti, bet juk suvoki, kad nesi Dešas?
Dešas - mano išgalvotas personažas.
Dešai.
- Ačiū. - Ačiū tau.
- Loreta, mums ten. - Mums čia.
Nematai, koks Dešas svarbus žmonėms?
- Jis svarbus tau. - Ne man.
Na, taip. Bet ir kitiems.
- O kaip Betė? - Kaip nors išgyvens.
Susiras naujų rašytojų, turinčių kalnus puikių idėjų.
Tu pamažu pradėsi
modeliauti nenusirengęs,
o aš gausiu ramybę.
Visi būsim laimingi.
Ne. Čia.
Betė sakė, nebeišeini iš namų.
Nepanašu, kad esi laiminga.
Turėtum mėgautis gyvenimu ir naujom patirtim.
Jau prisimėgavau iki soties.
Kodėl nori sėdėt namie, kai galėtum keliauti?
Į Senovės Graikiją.
Ir kaip tai padaryčiau?
Suprantu. Bijai skraidyti.
Ne. Senovės Graikija liko praeityje.
Visai kaip Dešas.
Žinai, kas dar įstrigęs praeityje? Tu.
Bijai vėl būti įskaudinta, lioveisi gyventi.
Tu kaip žmogus-mumija.
Aš ne…
Mumijos ir yra žmonės.
Kvaila… Velnias.
Atsiprašau. Viską sutvarkysiu. Tikrai nesu šiukšlintoja.
Ar galėtumėt man iškviesti automobilį?
Ačiū.
Atvaryk mašiną.
Čia dantų plokštelė?
Būdamas su ja nuolat nusišneku.
Susijaudinu, nes jai pravėrus burną
pasipila enciklopediškai tobula kalba ir…
Ji bando mane nužudyt.
Man reikia pomidorų.
Tu teisus.
Turėčiau atsiprašyt. Ačiū.
- Ačiū tau. - Nėr už ką.
Loreta Seidž. Taip.
Sveika.
Užsakiau ne bendrą vežimą.
Kai kas nori su jumis susitikti. Greit jus parvešim.
Loreta!
Loreta?
- Sakėt „Loreta“? - Taip.
- Paskui visureigį. - Ne.
- Atidarykit! - Ne.
Daugiau gražiems nepadėsiu. Kartą jau pasimoviau.
Ar čia filmas „Pagrobimas“? Ar aš pagrobta?
Mane kažkas pardavė?
Mane pardavė jam?
O, varge. Išsigandot?
Juk liepiau jos neišgąsdinti.
Atleiskit dėl vietos.
Neseniai atskridau kuo greičiau susipažinti,
tad neturėjau laiko dekorui.
Skaičiau, kad mėgstat sūrį, tad nupirkau visokio.
Jūs tas, kuris vis prašinėja mano pėdų nuotraukų?
Ne.
Garantuoju, kad tai, ką parodysiu, jus labai nudžiugins.
Bet iš pradžių pristatysiu paslaptingą prieš jus stovintį nenaudėlį.
Aš Abigailis Ferfeksas.
Abigailis?
Belytis, kaip Leslis ar Beverlis.
Jūs tas Abigailis, kurio šeima televizijos magnatai?
Regis, neseniai perėmėt kompanijos valdymą…
Perėmė mano brolis Leslis. Labai juo didžiuojamės.
Neabejoju. Jis juk toks jaunas…
Kai kas mano, netgi per jaunas.
Tas pasaulis manęs niekada nedomino.
Mano aistra, kaip turbūt žinote,
yra neatrasti pasaulio lobiai.
Daiktai, kurių niekas neturi.
Galima pavadinti mane kolekcionieriumi.
Tačiau vienas daiktas
man ypatingai neduoda ramybės.
Ugnies karūna
ir jos raudoni deimantai.
Ar kažkur yra paslėpta kamera?
Tad turbūt įsivaizduojat, kaip nustebau
tarp jūsų išdykėliškos knygos puslapių
atradęs
tokį nuostabų dalyką.
Pagaliau supratau.
O jau maniau,
kad rimtai mane pagrobėt.
Čia reklaminis triukas. Betės sumanymas.
Vaidinot nepakartojamai.
Jūs su tuo ginklu, ūsais
ir „Lipk į mašiną.“
Dieve.
Ir jūs su ta eilinio Džo apranga.
Jūsų išgalvota archeologė verčia tikrą išnykusią kalbą.
Jai pavyko tai, kas nepavyko niekam.
Nes daugiau niekas nebandė.
Ar tai turėčiau pasakyti?
Išskyrus jus.
Išskyrus mane.
Pasirodo, Loreta Seidž
kartu su būsimu vyru
rašė disertaciją apie išnykusią D tautos kalbą,
svajodama rasti Kalamano kapą ir Ugnies karūną.
Apmaudu, kad jam mirus nutraukėt paieškas.
Tačiau tai reiškia,
kad esat vienintelė mano viltis.
Viltis kam?
Tuoj pamatysit.
Kas čia?
Manau, čia parašyta, kur rasti Kalamano kapą,
kur palaidota Taha ir jos neįkainojamas galvos papuošalas.
Jei ši skiautė iš tiesų autentiška,
turėtumėt atkasti visą miestą,
kurio iki šiol niekas nerado.
Aš jį radau.
Mažutėje saloje Atlanto vandenyne pavadinimu Handida.
Tačiau Kalamano kapo man nepavyko rasti.
Ši skiautė - vienintelė užuomina, kurią radome tarp griuvėsių.
Reikia žmogaus, gebančio iššifruoti šiuos simbolius.
Man reikia jūsų.
- Na… - Panele Seidž,
netikiu, kad norit baigti gyvenimą būtent taip.
Mūsų abiejų svajonės buvo sugriautos.
Mano atveju, tai padarė padlaižys brolis.
Tai mūsų šansas parodyti, ko esam verti.
Skriskit su manim į šią salą,
iššifruokit simbolius ir padėkit surasti Ugnies karūną.
Kaina nesvarbi.
Deja, turėsiu atsisakyti.
Ką gi.
Aš nusivylęs,
bet suprantu, kaip jaučiatės.
Leiskit bent pametėti namo.
Ne, ačiū. Išsikviesiu taksi ir…
Jūs nesiklausot. Tai skubu. Mes…
Policija paskelbė
visureigio paiešką.
- Bet galioja 24 valandų taisyklė… - Kodėl?
- …tad kol kas… - O kaip FTB arba CŽV?
- Kvieskim policiją. - Loreta sveika
Kai mokiausi koledže, dingo mano draugė Nikė.
Visi baisiausiai išsigando,
bet iš tiesų ji buvo savo mašinoj.
Negyva, bet ne dingusi.
Galėtume pasamdyti privatų detektyvą
ar apsaugą. Arba…
Arba eksfiltracijos komandą.
Kas tuo užsiima? Buvę kariškiai, ar ne?
Žinau, kas mums galėtų padėti.
Kai dalyvavau meditacijos stovykloje, ten buvo toks instruktorius.
Gaila, nematėt, kaip medituoja.
Jis buvęs jūrų ruonis
ir spec. pajėgų instruktorius. Koks jo vardas?
Džekas Instruktorius.
Džekas Instruktorius?
Visus taip pavadinu. „Dženisė Mama“,
„Laris Rankena“, „Subinė".
Tas vyrukas užsiima žmonių paieška.
Jei kas ir gali mums padėti - tai jis.
- Instruktorius. - Jo pavardė Instruktorius.
Sveikas. Čia Alanas iš „Paliesk vidinį save“.
Iš meditacijos stovyklos.
Žodžiu, pagrobė mūsų draugę Loretą.
Niekas mums nepadeda.
Kiek laiko ji dingusi?
Apie dvi valandas.
Kas čia?
Betė. Aš Betė.
Alison taip pat dalyvauja, pone.
Ar ji turėjo belaidžio ryšio prietaisų?
- Ji turi mobilųjį, ar ne? - Jis pas mane.
Ji turi išmanų laikrodį. Juo nuplėšė man peruką.
Papasakok plačiau. Tiek to. Atrakink telefoną.
Įunkit programėlę
ir paspauskit „Ieškoti laikrodžio“.
Va čia tai kietai. Todėl tau ir paskambinom.
„Imdamasis ko sunkaus, pradėk nuo lengvo.“
- Čia Opra ar Dipakas? - Laozi. Iš „Daodedzing“.
Dieve tu mano.
Atlanto vandenynas.
- Ji lėktuve? - Iš kur žinai?
Niekas taip greit neplaukia.
Nepanašu į pagrobimą.
Labiau panašu į „Bado žaidynes“.
Ją medžios kokie tamsiojo interneto iškrypėliai.
Žiaurus reikalas. Reikia paskubėti.
- Kaip jums sumokėti? - Kriptovaliuta per „Cash App“.
Grąžinsiu ją per 48 valandas arba kita misija nemokama.
Dažnai reikia kitų misijų?
Tu nė neįsivaizduoji.
- Man reikės jos telefono. - Atvešiu.
Pranešk, kur nusileis lėktuvas. Pasitiksiu.
Sveika.
Kur aš?
Mano lėktuve.
Neblogas, ar ne?
Kėdės aptrauktos mamos lamos oda.
Man metas išlipti.
Atrišk mane!
Čia saugos diržas.
Davei man pauostyt chloroformo? Žmonės iš tiesų taip daro?
Šis būdas taip mėgstamas ne šiaip sau.
Jaučiuosi kaip girta.
Greit atsigausi. Atsiprašau.
Negalėjau laukti, kol persigalvosi.
- Nevaidink. - Laikas mums ne draugas.
Ugnikalnis, aplink kurį kasinėjam, netrukus išsiverš.
Nerimauju,
kad sunaikins Prarastą miestą.
Mano kojos manęs neklauso.
Tai paskutinis mūsų šansas surasti kapą ir karūną.
O, Dieve.
Nesijaudink, skrydis beveik baigėsi.
Tačiau prasideda didžiausias nuotykis tavo gyvenime.
Sveiki atvykę į Prarastą miestą.
Kaip jį radai?
Miestas pastatytas ant lavos kupolo.
Ugnikalniui veikiant, kupolas prisipildė lavos,
ir į paviršių iškilo tai, kas buvo panirę.
Miestas pats pasirodė.
- Visas miestas? - Ne. Tik jo paviršius.
Išgirdęs gandus apie griuvėsius, nusipirkau šią vietą.
- Kasinėjimų zoną? - Ne. Salą.
Pietinę pusę. Gavau pigiai, nes čia atiteka lava.
Kasinėjam jau metus.
Romanų rašytojos grobiamos ne pirmą dieną.
Kaip sakoma tame posakyje.
Rafiui tai nepatinka. Tiesa, Rafi?
Sako, kad negerbiam jo paveldo.
Tačiau saloje ne itin daug darbo vietų. Ar ne, Rafi?
Reikia džiaugtis tuo, ką turi.
Kaip suprantu, užkandžių nebebus.
Nesu koks pabaisa.
Sakyk, jei ko norėsi.
Palikit vieną ranką laisvą. Jai juk reikės versti.
Ir kas tada?
Norėčiau, kad pabandytum suprasti,
kokia tai ypatinga galimybė.
Manau, kad čia užrašyta tiksli kapo vieta.
Čia logografinė sistema.
Kaip dantiraštis ar hieroglifai.
Jei turi kitų dokumentų, su kuriais galėčiau palyginti…
Deja.
Radom paraižymų prie netoliese esančio krioklio,
jie nieko verti.
Tik moterų paveikslai.
Aš irgi norėčiau, kad tavo brangus archeologas vyras
galėtų mums padėti, bet negali.
Tad metas sužibėti tau, erotinių knygų rašytoja.
Jie manęs ateis.
Kas?
Tavo katės?
Neturiu kačių.
Tada dar liūdniau.
Užtat turiu žiurkėną, suski!
Turi žiurkėną suskį?
Tarp žodžių buvo kablelis… Tiek to.
Lažinuosi, kad tavo broliui nereikėjo grobti žmonių!
Smagu tave matyti.
- Telefoną. - Tiksliai.
Kas?
Pamaniau, kad galėčiau eiti su tavim.
- Kodėl? - Galiu padėti.
Moku širdies masažą ir karatė. Turiu krosfito trenerio sertifikatą.
Paklausyk.
Tai mano kaltė.
Ne pats pagrobimas, bet…
Prikalbėjau jai negražių dalykų. Gailiuosi.
Noriu atsiprašyti.
Vadinau žmogumi-mumija.
Mumijos yra žmonės.
Dabar jau žinau.
Tavo tiesa.
Prašau.
Negaliu būti už tave atsakingas.
Suprantu.
- Turėsi likti mašinoje. - Gerai.
- Viduje. - Viduje.
- Visą laiką. - Visą, visą?
Visą.
Jėga!
Mano šita.
Rimtai? Jūrų ruoniai važinėja tokiom?
„Tik kvailys renkasi žirgą pagal spalvą.“
Čia iš „Daodedzing“?
Buvo užrašyta nuomos punkte.
Ačiū.
Kas? Ką?
Norėjau pakviesti tave pusryčių,
bet panašu, kad dar turi darbo.
Palauk.
Manau, čia parašyta
„guli“ arba „atgulė“.
Taigi, išeina „Kalamanas ir jo lobis“,
tada trūksta kelių simbolių, tada „guli“ arba „atgulė“
ir kažkas apie ašaras.
Kur guli?
Čia neparašyta.
Teks pasistengti labiau.
Gal tada kitąkart negrobk romanų rašytojos.
Juk neturėtų būti taip sunku!
Ieškom ne kokio skurdžiaus kapo,
o monumento svarbiam žmogui!
Karalius Kalamanas buvo galingas.
Pirmas Atlanto vandenyne pastatė miestą.
Jo pavaldiniai turėjo jį garbinti.
Jam ir karūnai turėjo būti pastatyta piramidė, zikuratas ar bokštas.
Tenoriu sužinoti, kur ji yra.
Liepei tik išversti simbolius.
Aš ir išverčiau.
Išversk dar kartą.
Kada nors iš šito pasijuoksim.
Tai bent nuotykis.
Turėčiau eiti kartu. Taip būtų saugiau ir šauniau.
Ir čia labai šaunu.
Aplink graži gamta. Turi radiją.
Tu teisus. Bet labai svarbu,
kad ji žinotų: atvykau jos gelbėti.
Kodėl? Ji tau patinka?
Ne. Tiesiog prigriebiau užkandžių,
nes alkana ji irzli. Krenta spaudimas.
Suprantu ją, nes pats valgau 5 kartus per dieną.
Tu kartais nesilaikai keto dietos?
- Ne. - Aišku.
- Tau ir nereikia. - Kas yra?
Noriu, kad ji matytų manyje daugiau nei viršelių modelį.
Alanai, tu nesi tik modelis. Tu - mano akys.
Ar galiu bent jau pasodint ją į mašiną
ir ištart: „Ššš. Dabar tu saugi?“
Žinoma. Jai labai patiks.
Jau eini? Jau pradėsi misiją? Gerai.
Miegok.
- Alanai! - Ką?
Sugriovei mano pasitikėjimą.
Galiu tau padėti.
Neatsilik ir nemirk.
Miegok.
Laikau jo galvą.
Ką daryt? Švelniai padėsiu.
Ne.
Va taip va!
Komandinis darbas!
Vertinu tavo pastangas, bet jis jau buvo be sąmonės.
Buvau užsimojęs.
Netrenk, kai jau…
Ties septinta valanda!
Jis dar nemiega!
Gulėk.
- Tau puikiai sekasi. - Ačiū.
Kur eini?
Ką?
Loreta Seidž?
Taip.
Ištrauksiu tave.
- Kodėl tu toks gražus? - Tėtis buvo orų pranešėjas.
Alanai?
Ką čia veiki?
Aš tavo pagalbininkas.
- Norėjo pasakyt „gelbėtojas“. - Taip.
Ar ten jai reikia pagalbos? Man atrodo, kad ne.
Neimk jų daiktų. Tada jie mus vysis.
Alanai, kodėl taip darai?
Kam tai darai? Būčiau jį patiesęs.
Elgiesi negražiai.
Atsiprašau. Norėjau užvožt.
Atleiskit. Gal galit mane išlaisvinti?
- Nebėra laiko. - Nėra laiko?
Jūs ilgai kalbėjot…
Mums metas.
Kas čia per sprogimai?
Ššš. Dabar tu saugi.
Kodėl tu toks ramus?
- Čia buvo mano eilutė. - Palauk.
Čia reiki technika?
- Tu mane gydai? - Manyčiau.
„Kai supranti, kad nieko netrūksta,
visas pasaulis priklauso tau.“
Aš irgi žinau šiai akimirkai tinkančių citatų.
In omnia paratus.
„Pasiruošęs viskam.“
Gal nereiktų žiūrėt vienas kitam į akis
lyg būtumėt kokie įsimylėjėliai, o manęs čia nebūtų.
Kas tu?
Tik vyrukas, dirbantis savo darbą.
Dabar tas darbas yra išgelbėti šią nuostabią…
O, Dieve.
Kas vyksta?
Ką darom?
Nieko nematau.
Man tai nepatinka.
Še!
- Kam metei į mane pistoletą? - Tu rimtai?
- Atrišk mane nuo kėdės. - Nėra laiko.
Lįsk! Padaryk Kėgelio pratimus!
Kas, tavo nuomone, yra Kėgelio pratimai?
Vis dar netelpu!
- Lįsk. - Baik.
Lipk į mašiną! Užvesk!
- Varyk. - Patrauk koją.
- Kurią? - Abi! Greičiau!
Į priekį!
- Važiuoju! Važiuoju! - Spausk!
Ššš. Dabar tu saugi.
- Ššš. Dabar tu saugi. - Tikrai ne.
Ar man bėga kraujas?
- Jis ne tavo. - Kiek daug kraujo.
Po šimts kalakutų!
- Ar čia jo smegenys? - Ką?
Man ant veido jo smegenys!
Jaučiu net burnoj. Jaučiu jo minčių skonį!
Susitelk į kelią.
Jam patiko būti instruktoriumi.
- Ką čia tauški? - Jis mane mylėjo.
Gal gali važiuot kairiau?
Noriu nusivalyt.
Atsargiai!
Matei…
Ne.
Ne…
Alanai.
Jėzau Marija. Tu sveika?
Gal galėtum mane iš čia ištraukt?
- Tu išskridai iš mašinos. - Tai jau tikrai.
Laikau.
Gal galėtum ištraukt iš kėdės?
Tu teisi. Taip.
- Čia dildė? - Taip.
- Nutrauk. - Nudildysiu.
Ir kai kitąkart mesiu tau pistoletą, jį pagauk, o ne pasilenk.
Kai kitąkart mesi pistoletą, iš pradžių sušuk „gaudyk“.
Ir padaryk tai prieš mesdama.
„Še“ yra „gaudyk“ sinonimas.
- „Še“ tikrai nėra „gaudyk“ cinamonas. - Šnekamojoj kalboj yra.
Galima sakyti „še“ ir mesti džemperį arba rašiklį.
Geriau būtų „gaudyk pistoletą“.
Turi įvardinti daiktą. Jei pasakytum „gaudyk“,
tada ir pagaučiau.
Gali būti. Tada turėtume pisyolrtą
Būtent.
- Atsargiai. - Reikia kviesti…
Reikia iškviesti pagalbą ir nusigauti iki oro uosto.
- Vairuosiu aš. - Gerai.
Kviesk pagalbą.
Kur tavo telefonas?
Gerai…
- Sakyk, kad sugavot. - Nudėjau blondiną.
Loreta.
Ką tu sugalvojai?
Vieną nužudėt, tačiau jo partneris vis dar gyvas.
Akivaizdu, kad jis patyręs, apmokytas
ir labai pavojingas.
Taigi panelė Seidž pasakė išvykstanti,
tada įlipo į automobilį ir išvyko.
- Bandėt skambinti? - Ji neturi telefono.
- Pavogtas. - To nesakiau.
Kur didinamasis stiklas?
Gali užsiimt močiute?
Jei sužinos apie Loretą, susijaudins.
- O kas nutiko Loretai? - Nieko. Išvyko į kelionę.
Ir gerai.
Jai seniai laikas išlįst iš namų.
Loretos telefono niekas nepavogė. Jį paėmiau aš.
Tada daviau Alanui, o Alanas atidavė Džekui Instruktoriui.
Štai kaip radom jos laikrodį.
- Kas tas Alanas? - Dešas.
- Kas yra Dešas? - Didvyris jos knygose.
Močiute,
šelme jūs!
Eikime į kitą kambarį pakalbėti apie kokį nors karą.
Bus… Atsiprašau. Bus smagu.
Paklausykit. Loreta Seidž dingo.
Išmanusis laikrodis parodė,
kad ji kažkokioje saloje.
Imkitės ko nors. Jei ne,
imsiuos aš. Tada atrodysit kaip nevykėliai.
Čia ne mūsų jurisdikcija.
Turėsit kreiptis į fedus.
Aišku.
Jei kreipsies, paminėk mane geru žodžiu.
- Ir mane. - Mus.
Ką darysi? Suklijuosi mašiną?
Na, galėtume…
Kur tavo telefonas?
Keleivio dėklėj.
Dieve mano.
Nei telefono, nei mašinos. Mums galas.
- Imk. - Kas čia?
Batai džiunglėms.
Ne visai žygio batai, bet…
Pamaniau, kad nuo aukštakulnių skaudės kojas.
Geriausi, ką radom. Jie Alison.
Ačiū.
Turiu ir sūrio.
- Dieve. - Gerk daug vandens.
- Ačiū. - Stiklo butelių nebuvo,
šitą atiduosim perdirbti.
Turim susirasti telefoną, paskambinti policijai
ir sulaukti, kol mus išgelbės.
Čia ir yra gelbėjimo misija.
Daugiau niekas neateis.
- Ką? - Aš esu tavo gelbėtojas.
Turėjau atvykt vienas, bet pakviečiau Instruktorių.
Vargšas. Ilsėkis ramybėj.
Turim nusigauti iki oro uosto. Matai šį kelią?
Kirsim kampą per džiungles ir išlįsim ant jo.
„Kirsim kampą per džiungles?“
- Taip. - Matai mus?
Tu - ne Dešas, o aš - ne Lavmor.
Mes Loreta ir Alanas.
Džiunglės praryja tokius kaip mes.
Be to, nenoriu sugadint kombinezono. Jis nuomotas. Lauksim čia.
Negalim nieko nedaryt.
Kirsim džiungles,
pasieksim oro uostą, surasim telefoną,
ir galėsi atšvęsti su tortu.
O suvalgyti?
Jei norėsi, aišku. Einam.
- Tortą galima tik valgyt. - Ne mano.
Nežinau, kaip tavo, bet maniškiai valgo.
Galima tortą padovanoti.
Jie vis tiek suvalgys tortą.
Visi tortą valgo.
O kaip tie, kurie iššoka iš tortų? Jie juk nevalgo.
O, Dieve.
Kam tave pagrobė? Parduoti sekso vergijon kaip „Pagrobime“?
Pagalvojau lygiai tą patį.
Bet to vyruko pavardė - Ferfeksas.
- Beverlis? - Ne. Vyresnysis.
Tas keistuolis, kūręs vaizdo tinklaraštį apie Montesumos lobį.
Tas, kuris bandė iškelti „Titaniką“?
Taip. Jis ieško Ugnies karūnos.
Pala, pala. Tos Ugnies karūnos?
- Vadinas, tie griuvėsiai… - Prarastasis D miestas.
Ką? Tu čia rimtai?
Čia visai kaip tavo knygoj.
Mes dalyvaujam Lavmor ir Dešo nuotykyje.
Kas čia?
Kas, jei Ferfeksas ras karūną?
Neras.
Į kurią pusę?
Lipkim į upę.
- Ką? - Turim eiti per upę.
Man nepatinka vanduo.
Aš ir neprašau užsiimt su juo seksu.
Mano kūnas ir vanduo nelabai suderinami.
Tai geriau mirsi?
Viskas gerai. Laikau.
- Aš moku plaukt. - Kaip nori.
- Kur eini? - Kertu upę.
Turim likti vandeny.
Rašydama domėjausi pėdsakų sumėtymu vandenyje.
Jie pames mūsų pėdsakus.
Kodėl čia šilta? Sisioji?
Tiesiog apeik.
Manau…
Manau, kad jų atsikratėm.
Nebuvo taip jau blogai.
- Tik nepanikuok. - Kaip suprast?
- Nepanikuok. - Ne.
Nesakyk, nes jau panikuoju.
Tau ant kai kas nugaros.
- Kas ten? - Nerėk.
O ant tavęs yra?
Kodėl nėra ant tavęs?
Turbūt atbaidė kombinezonas.
- Nuimk! - O Dieve.
Nenoriu liest tų šlykštynių.
Pabandyk nusibraukt.
Tiesiog suimk ir numesk.
- Pati suimk ir numesk! - Tu imk!
- Pabandyk nusipurtyt. - Nuimk!
Negaliu net paliest. Man silpna.
- Jos siurbia mano sielą. - Baik.
Nežiaukčiok.
Kiek jų ten?
Nedaug.
Atrodo, kad jų ten krūvos.
Jaučiu labai daug.
- Jėzau Marija! - Kodėl meldiesi?
Ar situacija prasta? Kiek jų?
Nelabai daug.
Jos iščiulps visą mano kraują.
Patylėk. Man reikia atsitūpti. Tuoj.
Jos viską išsiurbs.
Iš manęs liks tik susiraukšlėjusios odos maišas.
Nesakyk mano tėčiui, kaip miriau.
Pasakyk, kad kardu kovojau su anakonda.
Aš joms kaip sulčių pakelis. Išsiurbs mane visą.
Kodėl visos ant subinės?
Čia kaip iš salotų išsirinkti ančiuvius.
- Nieko baisaus. - Ančiuvius?
Kam dabar galvoji apie maistą?
Surask motinėlę ir greičiau viską baik.
Nurinkau. Dabar atsisuk priekiu.
Negaliu žiūrėti.
Labai blogai?
- Oho. - Kas? Tiesiog sakyk.
Manytum, kad jis nėra toks…
Bet tada pamatai
ir apsidžiaugi dėl to žmogaus.
- Džiaugiuosi dėl visų. - Kodėl džiaugiesi?
Na, žinai, žmonės spėlioja,
bet tiesos nežino.
Nežino, kol staiga sužino
ir tada žino tai, ko anksčiau nežinojo.
Tai yra dėlių ar ne?
Tavo narsusis karys laiką leidžia vienumoje.
Ką?
Dėlių nėra.
Mudu tikri drąsuoliai. Ir kodėl jos taikosi į užpakalį?
Kokia čia daina?
Vaikystėje man ją dainuodavo senelė.
„Jei čiulpi gyvybę iš salos,
sala iščiulps iš tavęs.“
Senelė dainuodavo tau apie tai, kaip sala tau pačiulps?
Išvertus skamba ne taip gerai.
Ar egzistuoja fantominis dėlių sindromas?
Jos juk nededa kiaušinėlių?
Karalienė Taha?
„Karalius Kalamanas ir jo lobis atgulė
nesibaigiančių ašarų šulinyje.“
„Nesibaigiančių ašarų šulinyje.“
Ką tai reiškia?
Vos negavau širdies smūgio.
Kur dingai?
Kas čia?
Nesu įsitikinusi, bet galbūt susibūrimų vieta.
Tik pagalvok:
kadaise jie stovėjo būtent šioj vietoj.
Pasakojo istorijas?
Čia tikriausiai daug visko įvyko.
Jie užspaudė mus į kampą.
Teks lipti į viršų.
Nematei, kad vilkiu blizgantį kombinezoną?
Tai vienintelė išeitis. Nagi.
Aš tam per sena.
Ne. Tu graži.
Nesakiau, kad nesu graži. Sakiau, kad esu tam per sena.
Mano gebėjimas - sėdėt ir galvot. Ir valgyti, kai nesigalvoja.
Tikrai galėjai apsiaut geresnius batus.
Tu pats man juos davei.
Nebegaliu.
Nebepajėgiu.
Tau pavyks. Nagi.
Žinau, įsitvėrusi jautiesi saugesnė,
bet turi lipti.
Negaliu.
- Užuodi? - Ką?
- Kažką užuodžiu. - Plėšrūną?
- Krentanti ugnis? - Uostyk.
Nieko neužuodžiu!
Giliai įkvėpk.
Gerai.
- Šaunuolė. - Gerai.
- Gudriai tu čia. Ačiū. - Žinau.
Šiek tiek tau padėsiu.
- Vienas, du, trys... - Ką darai?
Išlįsk.
- Netempk raumenų. - Ten mano bebriukas.
Tiesiog sėdėk ant galvos ir kelk rankas.
Tau puikiai sekasi.
Atleisk, jei duria plaukai. Ropškis.
Dulcius ex asperis.
Ką?
Nieko.
Taip sakydavom
su Džonu, kai baigdavom kokį svarbų darbą.
Kasinėjimą ar rankraščio vertimą.
Lotyniškai reiškia, kad sunki pergalė yra saldesnė.
O kaip…
Kaip lotyniškai „Loreta yra kieta“?
Aš tikrai kieta. Įkopiau į kalną.
Gaila, kad Betė mūsų nematė.
- Dieve. Betė. - Nesijaudink dėl Betės.
Ji turbūt jau įdarbino visą laivyną.
Suprantu, kad nori pati kreiptis į salos teisėsaugą.
Nesijaudink, Loretos paskyromis bus pasirūpinta.
Ką tik parašiau: „Ar mane rimtai pagrobė?
#užknisa, @ŠonasMendesas, #ŠonasMendesas.“
Keliausit viena?
Taip. Aš vieniša.
Tada gal pavyks.
- Pasakokit. - Nusileisit Niujorke,
tada į Gvinėją, o ten susirasit kukurūzniką.
Ką tokį?
Mažą lėktuvą.
Gerai. Tinka.
Arba gali grįžti namo.
Reikia ko nors degaus. Viskas drėgna.
Ką turi kuprinėj?
- Daug visko. - Ką darai?
Kaukės veidui.
Kaip gavau dovanų krepšį.
Pasiėmei kvepiančią žvakę?
Padovanojo mama.
Keistoka dovana Motinos dienai.
Mama dovanoja dovanas tau?
Eukaliptų-rozmarinų aliejus.
Kaip skaniai kvepia.
Palauk…
Taip!
Užkūriau laužą!
- Įspūdinga. - Tikrai puikus laužas.
Kas būtų pamanęs?
Jau nusirenginėji?
Atrodo skaudžiai.
Kaip tavo nugara?
Štai kodėl man nepatinka vanduo.
Mano kūnas tampa aštuntoko veidu.
Gal turi kokį tepaliuką?
Taip. Turėjau.
Jis buvo tam mažam buteliuke.
Šitam. Atsiprašau.
Labai, labai atsiprašau.
Viskas gerai.
Palauk. Ateik čia.
Sėskis.
- Sėskis. - Čia?
Neprivalai jų liesti.
Paliečiau pritvinkusius kapšus…
Aš apie dėles.
Bus truputį vėsoka.
Atleisk.
Atsiprašau.
Gal Dešas turėtų mirti nuo egzemos.
Juk taip seksualu.
Ką nors sugalvočiau.
Tikrai?
Gerai.
Kaip tai aprašytum?
Ką gi…
„Besiplaikstant aromatingoms liepsnoms…“
Stipri pradžia.
„…Lavmor rankos tyrinėjo
kalnuotą Dešo
kūno peizažą.
Pažįstamą teritoriją
tie rausvi kalnai pavertė nauja
ir dar labiau jaudinančia.“
Ir tai
jos neatbaidė?
Ne.
„Nes sulig kiekviena viršukalne
Lavmor atrasdavo vis naują kalbos,
kuria kalbėjo jų kūnai, raidę.“
Ir ką jų kūnai sakė?
„Paimk mane.
Paimk mane.
Paimk mane.“
Ką manai?
Gražu.
- Aš apie nugarą. - Viskas gerai.
- Tikrai? - Taip.
Aš irgi kalbėjau apie nugarą.
Atsargos čia.
Vėsoka. Manau, eisiu nusnūsti.
- Gerai. - Kaip tu?
Laužas. Tai yra, gerai.
Turėjau galvoj, kad man bus gerai prie laužo.
Gerai.
Spręst tau, bet jei sušalai,
galėtume pabandyt tilpt abu.
Mes abu?
- Jei nori. - Žinoma.
Gerai. Kaip?
Tu gulkis pirmas, aš paskui.
Ne, ne. tu pirma. Moterims pirmenybė.
- Rankos lauke. - Taip ir ketinau daryti.
Rankos lauke ir nugarom.
- Ką man daryt? - Tiesiog atsisėsk.
Atsisėst? Jau.
Tu per sunkus. Apversi hamaką kaip laivą.
Atsargiai. Palauk. Dar neįlipau.
Kodėl tiek darbo tenka pilvo presui?
Pabandyk vingiuot.
- Negaliu kvėpuoti. - Kas tau?
Mano veidas.
Rankos lauke, nugarom.
Nagi, nagi!
Drąsiau!
Paplokit!
Paplokit Loretai!
Ji to nusipelnė!
Ta sena atsiskyrėlė jus pergudravo.
Šaunuolė, Loreta.
Bose, miršta žmonės.
Nemanot, kad viskas per toli nuėjo?
Ar tikrai verta tęsti?
Dar žingsnis, ir pasieksiu tai, kas nepasiekiama.
Tai, kas nepaprasta ir ko neturi
jokia tauta, joks imperatorius ir joks padlaižys brolis,
legendinę Ugnies karūną.
Tad taip.
Tikrai verta tęsti.
Atsiprašau!
Iš kur kils kitas lėktuvas?
Nekils.
Pilotas susirgo. Grįžkit rytoj.
Rytoj netinka. Reikia šiandien.
Turiu nusigauti į Handidos salą.
Gelbėti žmonių gyvybes.
Grįžkit rytoj.
- Atleiskit, panele. - Taip.
Nugirdau jus sakant, kad mėgstat jūros gėrybes.
Suprantu, kad tai beprotiška,
bet aš irgi jas mėgstu.
- Ką? - Aš irgi mėgstu jūros gėrybes.
Gal norėtumėt… Na, žinot.
Ne. Kalbėjau apie žmonių gyvybes.
Privalau nusigauti į salą.
- Rimčiau. - Labai rimta.
Manau, galiu jums padėti.
Turiu krovininį lėktuvą.
Pristatęs siuntą, galėčiau prasukti pro jūsų salą.
Užduosiu klausimą, geriau sakykit tiesą.
Ar esat ką nors nužudęs?
Ne!
Pasakėt nelabai įtikinamai, bet žinokit,
kad jei sumanysit mane nužudyti, tai nužudysiu jus pirma.
Man bus malonu.
Jūs keistas. Einam.
„Karalius Kalamanas ir jo lobis atgulė
ašarų šulinyje.“
Ką ten turi?
Kai ką. Ne tai…
Ne tai, ką galvoji.
Tai čia ne Ferfekso pergamento skiautė?
Gerai. Čia tai, ką manai.
Maniau, tu protingesnė.
Ferfeksas niekada nesiliaus mūsų medžioti.
Ką sau galvojai?
Ugnikalnis gali palaidoti kapą mums nespėjus jo pamatyti
ir išsaugoti jo atminimo.
Tai štai ką mes darom?
Niekas man nesakė. Kada ketinai pasakyti?
Kodėl turėčiau?
Įklimpom abu. Atvykau tavęs gelbėt.
Juk supranti, kad nesi Dešas?
Nejoji padėti žmonėms ant balto žirgo.
Tu purškiesi įdegiu ir stovi prieš ventiliatorius,
kas yra puiku.
Iš kur gali žinoti, koks aš esu?
Aš tave pažįstu. Tu - kaip atversta knyga.
- Tuomet koks aš? - Rimtai?
Ką gi.
Buvai išleistuvių karalius, o Los Andžele ir supratai,
kad būti gražiam užkampyje nereiškia,
kad tapsi žvaigžde.
Kol moteris, negalinti išleist knygos
apie Ispanijos kolonijas, nusprendė parašyti romaną
ir pasirinko tave viršelio modeliu.
Jūsų abiejų laimei, romanai pelnė pasisekimą.
Ji toliau rašė savo banalybes, tu toliau pozavai
ir nė vienas iš mūsų netapom tuo, kuo norėjom.
Galiausiai abu mirėm džiunglėse,
vienoj iš tų Atlanto salų, apie kurias rašiau prieš daugybę metų.
Gyvenau Sarasotoje.
Ne užkampyje.
Su mama ir dviem sesėmis.
Ir taip
pradėjau modeliauti, nes norėjau pabėgti.
Atrodė, tai vienintelis darbas, kuris leis pamatyti vietas,
apie kurias visad svajojau.
Atvykau į Los Andželą,
kur pozavau tavo romano viršeliui.
Taip gėdijausi, kad draugai gali mane pamatyti
su tuo peruku,
jog daugybę mėnesių jų vengiau.
Bet vieną dieną
eidamas namo
išgirdau moterį sušunkant Dešo vardą.
Ji netvėrė džiaugsmu.
Tada supratau, kad nereiktų gėdytis to,
kas atneša kitiems tiek laimės.
Gali daryti, ką tik nori.
Nenori rašyti, nerašyk.
Bet nemenkink žmonių, kuriems patinka tavo kūryba, vadindama ją banalybe.
Nesąžininga jų atžvilgiu.
Ironiška, jog maniau,
kad tu tai tikrai neteistum knygos pagal viršelį.
Reikia teisti pagal viršelio modelį.
Alanai.
Alanai!
Jie dviese.
- Loreta! Aš čia! - Alanai!
Motociklai ir ginklai!
Čia!
Nešaudykit!
- Atiduok skiautę! - Negaliu.
Gali. Tereikia pasakyti „še“ ir mesti.
Ir tada jis tikrai mus paleis.
Kaip jie mus randa?
- Švieti kaip disko kamuolys. - Reikia plano.
Turiu sumanymą
Iškasim duobę ir šauksim:
„Mes čia!“ Moki mėgdžiot paukštį?
- Ne. Turiu planą. - Alanai, aš galvoju.
- Bet aš turiu planą. - Leisk man pagalvoti apie…
- Palauk. Jie šaudo į tave. - Todėl ir slepiamės.
Turiu galvoj, kad tik į tave.
Į mane jie nešaus. Mano smegenys vertingos.
Kartais turbūt pati nesuvoki, ką kalbi.
- Galiu būt tavo skydas. - Ne.
- Aš skydas. - Nes aš moteris?
Tai seksistiška.
Nemanau, kad moterų naudojimas vietoj skydų
yra tos permainos, kurių norėjo Glorija Sainfild.
Glorija Stainem?
Ji irgi. Kaip vyras paaiškink, kas yra seksizmas.
Aš moteris. Negaliu nieko paaiškint kaip vyras.
Aš feministas. Manau, kad moterys gali viską, ką ir vyrai.
Pabūkim čia, kol jie pavargs.
- Leisk pasakyt savo planą. - Alanai!
Šitos situacijos neišspręsi nusiplėšdamas marškinėlius.
Savo ne.ąąąą
Trys!
Taip!
Įsivaizdavau šiek tiek kitaip.
Norėjau juos sustabdyti.
Gal juos nupūtė vėjas?
Ne. Kalti mes.
Šiaip tai, nuskynėm tik vieną.
Norėjom jį sustabdyti. Tas kitas galėjo pasitraukti.
Pats kaltas.
Taip galėjo nutikti net jei mūsų čia nebūtų.
Kas stovi taip arti skardžio?
Jie buvo su šalmais. Gal…
Bet kitos kūno dalys buvo be šalmų.
Saugotų tik galvą.
Jie vairavo neatsargiai.
Nereik šakotis su motociklu.
Tiesiog nereikia.
O gal jie visiškai sveiki.
Nemanau. Bet nieko tokio.
Ką padarysi. Pasitaiko. Einam.
- Dar pasakyk, kad bandysi susiūt. - Jis skolintas.
- Tik pažiūrėk į mane. - Gerai.
Ką dar galiu padaryti?
Ir taip padarei labai daug, Bete.
Mano mieloji močiutė prarado regėjimą.
Knygos pristatymas virto katastrofa, į kurią sukišau visus pinigus,
taigi likau be cento.
O baisiausia tai, kad pamečiau rašytoją.
Kas pameta rašytoją?
Primeni man mano geriausią draugę Rendę.
Ji visada rūpinasi kitais
ir pamiršta save.
Tiesa, Rende?
Ji man kaip psichologė.
LOL. „Garsiai juokiuosi.“
Gal kai pasirūpinsi drauge
nulėkim į paplūdimį?
- Ką? - Havajuose turiu paimt siuntą.
Jai nebūtina skrist kartu.
Gerai jau! Galėsi skrist.
Tikra juokdarė.
Turiu klausimą.
Sėdim čia, plepam, o kas pilotuoja lėktuvą?
- Autopilotas. - Ką?
Eik į kabiną ir sėsk prie vairalazdės.
Gerai.
Eisiu nutupdyti lėktuvą.
Ožką irgi pasiimk!
Jai pertraukėlė. Geros kelionės!
Tas anglas ją tiesiog pagrobė.
Sveiki. Čia Betė. Palikit žinutę ir aš jums paskambinsiu.
Sveika.
Čia aš.
Aš gyva!
Klausyk…
Atleisk, kad sugadinau knygos turą.
Bijojau ir elgiausi
kaip savanaudė.
Ateina Alanas. Pasuksiu vėliau.
Policija pradėjo Ferfekso paiešką.
Kol būsim čia, mus saugos.
Ar sakė, kiek čia užsibūsim?
Vakare mus turėtų įsodinti į lėktuvą.
O per tą laiką
galim nusiprausti ir persirengti.
Puiku.
Gerai.
Nagi.
Eikit pašokti su vyru.
Jis nėra mano vyras.
- Viskas gerai. - Pašokit.
Ji nenori. Neturi tinkamų batų.
Tikšokiams šie batai ir tinka.
Neprivalai to daryti.
Viskas gerai.
Tikrai?
Įdomu, apie ką ji dainuoja.
Tai liaudies daina.
Ji apie moterį,
kurios mylimasis mirė, tačiau ji nenori jo palikti.
Ji atsigula šalia ir atsisako pasitraukti.
Turėtų būti baisu
pasitikti ateitį be žmogaus, su kuriuo ją planavai.
Ką?
Atleiskit. Ta paskutinė eilutė.
„Sala verks manęs nesibaigiančių ašarų šulinyje.“
Ar nesibaigiančių ašarų šulinys - tikra vieta?
Tai vandens įduba.
Ačiū. Gracias.
- Ateik. - Kas nutiko?
Ant pergamento buvo parašyta,
kad karalius Kalamanas ir jo lobis guli nesibaigiančių ašarų šulinyje.
Maniau, kad tai metafora,
bet ne.
Šulinys yra reali vieta.
Vandens įduba.
Mačiau vandens įdubą žemėlapyje.
Manau, kad kapas ten.
- Tai daug geriau nei tavo knygos. - Ką?
Ne taip išsireiškiau.
- Juokauju. - Tai tas pats.
- Juokauju. - Tu nori surasti tą vietą.
- Ką? Ne. - Taip. Matau.
Tai būtų beprotiška. Tiesiog…
Tiesiog esam taip arti, bet juk negalim…
Ne.
Tai tavo istorija. Kaip nori ją tęsti?
Norėčiau žinoti, kad kapas tikrai ten.
Kad esu čia ne be reikalo.
Puiku. Keliaukim.
Pabūsim diena ilgiau. Ryte
trauksim ieškoti šulinio.
- O jei nieko nerasim? - Bent jau būsim pabandę.
O kaip Ferfeksas?
Policija jo ieško. Nesuk dėl jo galvos.
- Tai beprotybė. - Bet tu švyti.
Pirmą kartą matau tave tokią bebaimę.
Ir gyvą.
Pranešiu, kad planai pasikeitė ir surasiu mašiną.
Kur eini?
Sutikai mano draugą.
Jis man pranešė, kad ketini išskristi
nė neatsisveikinusi.
Pasakiau, kad mano Loreta taip nepasielgtų.
Juk ji vienintelė žino, kur yra kapas.
Nespausk taip.
Patrauk rankas!
Man reikia mašinos. Automobilio.
Man reikia maįinos. Keičiu į laikrodį, labai brangų.
„Bulgari“. Atsparus vandeniui. Šviečia tamsoj.
Turiu motociklą.
Šaunu, ar ne?
Visada svajojau asmeniniam tanke turėti minibarą.
Išgerk.
Gal galėtum nepūsti?
Jis ant tavęs pyksta.
Jo draugai motociklininkai papuolė į avariją.
Kodėl tai darai?
Noriu to, ko niekas neturi.
Kai tėvas padovanojo…
Kaip ir sakiau,
kai tėvas padovanojo savo imperiją mano mažajam broliui…
Kas jis per vienas?
Ar ten barbinas ant mopedo?
Jis man kažkur matytas.
Abejoju.
Žiūri į apmokytą kovos specialistą,
kovojusį Afganistane, Irake,
Kuveite, Sarasotoje…
Jo oda tobula. Neturi jokios egzemos.
Ir jis nesustos tol, kol būsiu saugi.
Jei nesustabdysi šito kosminio tanko,
pražūsi kaip ir jo bičiuliai.
Būtent jis atsakingas už jų pražūtį.
Gal ir padarė tai netyčia,
bet jie pražuvo, tad…
Tikrai esu kažkur jį matęs.
Čia juk tavo viršelių modelis, ar ne?
Sakiau, kad kažkur matytas.
Lipk ant stogo.
Nudėk jį kūrybingai.
Smagu, kai tokie eržilai krenta.
Gal vis tik išgersiu.
Mėšlas.
Įsipilsiu šiek tiek daugiau.
Gerai, tik… Tu gal pirmąkart matai stiklinę?
Ką darytų Džekas?
Kaip čia karšta. Jums nekaršta?
Bandai vaidint seksualią? Labai nejauku. Liaukis.
Galiu užkurt tavo pasaulį.
Miegok! Ne! Miegok!
Pertraukėlė.
Tęsiam!
Nešauk! Man jos reikia!
Jėzau!
Patrauk koją!
Miegok, šūdžiau!
Lipk ant stogo!
Šitas dar didesnis.
Pasitrauk!
Ei! Į vidų.
Jam ar man?
Čia tau ne viena iš tavo lėkštų, bobiškų knygų, Loreta.
Čia tikras gyvenimas.
Ir mes jį nužudysim.
Sakyk, kur yra kapas.
Sveiki. Noriu, kad tas, kuris vadovauja, nusiųstų policiją čia.
Čia.
Nebedirbam.
Nebedirbat?
Negaliu ramiai numigti jau pusantrų metų.
Pusantrų metų.
Dirbu nuo ryto iki vakaro.
Ir taip jau seniai,
gerokai iki mano draugės pagrobimo.
Viskas, ko noriu,
tai atsigulti
ir išgerti vyno, kurio iš nuovargio neįstengčiau gerti.
Dar noriu masažo.
Noriu, kad kas nors masažuotų mano pečius
ir pėdas. Ir visko tuo pat metu.
Ir man vienodai, kad logistiškai tai nesuderinama.
Nes aš labai sunkiai dirbau.
Taip pat sunkiai, kaip dirbat jūs.
Todėl man tikrai nesmagu prašyti
dar kelioms minutėms atsidaryti,
bet jei to nepadarysit,
mano gera draugė ir jos viršelio modelis
mirs.
Nėra, kaip priplaukt!
O kaip tos olos?
Pernelyg pavojinga!
Vadinasi, būsim labai atsargūs.
Greičiau!
Einam čia!
Turiu taisyklę neiti į šiurpias olas.
- Džulijanai. - Jo vardas Džulijanas?
Panašesnis į Baką ar Briusą.
Eik pirmas.
Nagi. Nebijokit.
Atsargiai.
- Briusai! Džulijanai! - Ne!
Ką gi.
Padarykim, kad mirtų ne veltui.
- Eikit. - Kaip tai? Jis ką tik…
Jo jau nesusigrąžinsim.
Čia nieko nėra.
Grįžkim į katerį. Viskas baigta. Užteks mirčių.
Ne. Jaučiu vėjelį.
Čia tunelis. Jis tikriausiai veda prie kapo.
- Žmogus netilptų. - Kalbėk už save.
Čia kaip vaikiška čiuožykla.
- Primena užpakalio skylę. - Trolio išangę.
Tau vis tiek teks lįsti pro išangę… skylę… tunelį.
- Kodėl jai? - Būsi bandymų triušis.
Aš negaliu…
Pranešk, jei pralįsi.
Jei negausim žinių, jam galas.
Aš mergelė, kurią reikia gelbėti?
Viskas gerai.
Negaliu. Atsiprašau, bet negaliu.
- Ei. - Ką?
Užuodi?
Per šimtus metų susikaupusias šikšnosparnių išmatas? Taip.
Turėsi giliai įkvėpti.
Štai taip.
Tau pavyks, Loreta.
Matau išėjimą.
Po šimts kalakutų!
Aš kitoj pusėj!
Man pavyko!
Matai? Visai saugu.
Šliaužk.
Tuoj būsiu pas tave!
Kodėl mauzoliejų pastatė čia?
Kaip tave garbins ir prisimins, jei tavęs neras?
Ir negarbina.
Šis monumentas ne Kalamano galiai atminti.
Čia sielvartaujančios moters slėptuvė.
Taha norėjo būti su savo mirusiu mylimuoju.
Ji troško būti viena.
Tahai nepatinka, kad mes čia.
Užsičiaupk.
Čia tik ugnikalnis.
Nagi.
Turim eiti.
Judinkis, raumenų kalne.
Atidaryk.
- Netrikdyk jų ramybės. - Noriu jos karūnos.
Sukorėm tokį kelią ne tam, kad pagarbintume.
Negaliu…
Atleisk, senele.
Kas čia?
Ar čia kriauklės?
Karūna padaryta iš kriauklių?
O kur lobis?
Taha jį apkabinusi.
Kalbi apie negyvėlį?
Žiūrėkit.
Čia jų istorija.
Kalamanas kažko ieškojo.
Retų raudonų kriauklių.
Kad įrodytų meilę, visus metus kasdien jai atnešdavo po kriauklę.
Iš jų padarė karūną,
ryškiai raudoną kaip jų meilės liepsna.
Galiausiai ji sutiko už jo tekėti.
Jokie brangakmeniai neegzistavo.
Kalamano ir Tahos turtai nebuvo materialūs.
Jų turtas buvo jų meilė.
Štai ką simbolizavo karūna. To užteko.
Tai viskas?
Sukišau šitiek laiko ir pinigų
į kažkokią banalią metaforą?
- Man ji atrodo gili. - Užsičiaupk!
Mums metas.
Ne, ne, ne. Jūs liksit čia.
Jei jums viskas gražu ir poetiška,
likit čia ir paskutines akimirkas praleisti
svarstydami apie metaforos gilumą.
- Lipkit į vidų. - Ką? Nejuokauk.
- Tiesiog lipk. - Gerai. Gerai.
Geriau būt palaidotam gyvam nei mirusiam.
- Tikrai ne. - Išties apmaudu.
Juk tokia gera istorija.
Gaila, kad negalėsit jos papasakot.
Bet jie mirs.
Tu irgi, jei būsi toks jautruolis.
Ateik čia!
Gerai.
Tai ne košmaras, kurį sapnuoju nuo 14.
Kodėl taip greit bėgi? Čia ne lenktynės.
Palauk! Ką darai? Grįžk!
Gal ir nusipirkai salą, bet dabar tu jai priklausai!
Negali manęs palikti!
Rafi! Grįžk!
Man reikia katerio!
Ei! Stokit!
Padėkit!
Vietinis pavogė mano katerį!
Ar kur nors matėt brunetę, vilkinčią blizgantį kombinezoną?
Ne. Ar ji papuolė į bėdą?
Žinai, keista.
Anksčiau galvojau,
kad tai labai romantiška.
Tikrai?
Būti uždarytai karste išsiveržus ugnikalniui
ar glaustytis su negyvėliais?
Atgulti su prarastu mylimuoju,
kaip tai padarė Taha.
Atleisk.
Atleisk, kad nesugebėjau tavęs išgelbėt.
Atleisk, negalėjau būti Dešu.
Tu teisus.
Tu nė kiek nepanašus į Dešą.
Tu atjojai ne ant balto žirgo,
o atlėkei skolintu mopedu su sugedusiu duslintuvu.
Taigi.
Nebūčiau sukūrusi tokio Dešo kaip tu,
nes niekada nepažinojau
tokio Dešo kaip Alanas.
Taip bijojau vėl būti įskaudinta,
jog lioviausi gyventi
ir pastebėti gerus dalykus.
Atleisk, kad nepastebėjau tavęs anksčiau.
Aš irgi noriu prisipažinti.
Man patiko, kur suko mūsų istorija.
Būtų buvę įdomu pamatyti, kaip ji susiklostys.
„Loretos ir Alano nuotykiai“.
Ne. Reiktų geresnio pavadinimo.
Tai jau tikrai.
Atleisk. Duria Tahos šlaunikaulis.
Tikriausiai jį paliko Rafis.
Kaip pamiršt laužtuvą? Jis padės ištrūkti.
Rafis paliko jį tyčia.
Jis visada man patiko.
Vienas,
du, trys.
Šiaip jau galėjo išvis mūsų čia neuždaryt.
Dulcius ex asperis.
Sunki pergalė saldesnė.
Bėgam medžių link!
Ne. Nebėgam. Medžiai dega.
Galim grįžti tuneliu.
Ne. Nebegalim.
Laukiu kitų pasiūlymų.
Ten srovė. Ji išneštų mus į vandenyną.
Kaip žinot, kas kitoj pusėj?
Niekaip.
Yra tik vienas būdas išsiaiškinti.
- Velniop tą egzemą. - Tikrai?
Alanai!
O, Dieve! Tu gyvas!
- Gyvas. - Maniau, tave pražudžiau.
Ar ten Betė?
Loreta!
Bete!
- Bete! - Bete!
Bete, tu čia!
Ką čia veiki?
Aš visada saugosiu tavo užnugarį!
Tik nepyk!
Sugadinau kombinezoną!
Ką?
Nesvarbu! Vėliau!
Oloj radau kažkokį britą.
Maniau, vaikas, bet pasirodo turi barzdą.
Čia Ferfeksas! Jis mus pagrobė!
Jis blogiukas! Nužudė mano instruktorių!
Sulaikykit jį!
Gaudykit!
O aš saugosiu tavo užnugarį!
Kur tu bėgai? Čia juk laivas.
Ot, juokdarys.
Laikau tave.
Plaukit ant uolos!
Nebelaikau. Laikau.
Mes jus ištrauksim!
„Radęs prieglobstį ant gretimos uolos,
jis iškėlė ją iš vandens,
galingomis rankomis traukdamas jos kūną prie savęs.
Alanas sušnibždėjo…“
Ššš. Dabar tu saugi.
„Tą akimirką Loreta suprato, kad prasideda naujas nuotykis.“
„UGNIES KARŪNA“
„Pavojus ir rizika
tik dar labiau pakurstė Loretos aistrą.
Ji troško greičiau pajusti karštą lavą, trykštančią iš jo…“
Nesustok geriausioj vietoj.
Čia ne pirma tokia jos knyga.
Juk sakiau,
kad čia gražiausias paplūdimys pasaulyje.
Vėliau galėčiau tau parodyti Užburtąją įlanką.
Ne. Veskis Rendę.
Nepamiršk, kad mūsų draugystė platoniška.
Platoniška? Man patinka, kaip tai skamba.
Nesuprantu, ką reiškia, bet skamba gražiai.
Štai, Rende.
- Mieloji. - Tu tikras angelas. Ačiū.
Kaip sužinojai?
Išties puikus būdas užbaigti turą.
Tokioms akimirkoms turiu vieną frazę.
Quid deinde?
Ji lotyniška. „Kas toliau?“
Quid cogitas?
„Buca di Beppo“.
Nemoku lotyniškai.
Susiradau tą frazę internete.
Vis tik, kas toliau?
- Ką rašytum? - Nežinau.
O ką rašytum tu? Tikrai nori, kad rašyčiau?
- Pabandyk. - Gerai.
„Mes… Jie stovėjo paplūdimyje.“
Sukūrei atmosferą skaitytojams.
Iškart juokiesi.
Nesijuokiu. Šypsausi.
„Virš jos medžio žievės rudumo plaukų
lingavo palmės.
Negyva medūza…“
Tu tiesiog pasakoji, ką matai.
„Jis jaudinosi, nes ji labai jam patiko.“
Gražiai parašyta.
- Ačiū. - Prašom.
Tęsiu.
„Pažvelgė jai giliai į akis.
Šalia mušė vandenyno bangos,
ir tvinkčiojo…“
- Negali sakyt „tvinkčiojo“. - Kodėl?
Negalima iškart pradėt nuo to.
- Nuolat kartoji. - Ne pradžioj.
- Reikia nusipelnyti. - Ar tau spręsti?
Įprastai tvinkčiojimas atsiranda ketvirtam skyriuj.
Mini tvinkčiojimą kiekvienam skyriuj.
„Pulsavimas“ prieš tvinkčiojimą.
- „Brinkimas.“ - Peršokai į penktą skyrių.
- O gal tiesiog bučinys? - Paprastas bučinys?
Tinkamas skyriaus pradžiai.
Man puikiai sekasi…
Ką manai? Turi pastabų?
Puikus pirmojo skyriaus bandymas.
Tu mirei.
Tavo smegenys ištiško ir pataikė man į gerklę.
- Jis buvo mano burnoj. - Ne taip.
- Jaučiau skonį. - Tylėk.
Žmogus naudoja tik 10 procentų smegenų. Tiesiog naudoju kitą dalį.
Tai tu sveikas?
Šimtu procentų.
Na, dešimčia.
Manėm, tu negyvas.
Dabar turiu su pykčiu susijusių problemų.
- Suprantama. - Ir su apmaudu.
Smagu tave matyti.
Baikim kalbas.
Užsimerkit ir susitelkit į kvėpavimą.
Puiku.
Labai gerai.
Išvertė: Vytautas Jakelis