AZ ELVESZETT VÁROS
Elképesztő voltál.
Még mindig zakatol a szívem.
Éreztem.
Hála az elképesztő erődnek, Dash,
és az ókori arámi matematikai tudásodnak.
Ennek semmi köze a két doktori címemhez és a társadalmi nemek mesterdiplomámhoz.
Csakis hozzád köthető, dr. Lovemore.
Igazság szerint sosem hittem volna, hogy megtalálom D elveszett városát.
Jól válogassák meg a szavaikat!
Mert több nem lesz.
Elvezettek Kalaman király sírjához
és királynője legendás Tűzkoronájához.
Az én jussom a hatalmas vagyon,
a maguké pedig a szörnyű halál.
Várjunk csak! Ezek a maga kígyói?
Nem, már itt voltak.
Ez a több száz kígyó a templomban mind ránk várt?
- Maga eteti őket? - Mit esznek?
Őt miért nem marják meg?
A csatlósokat nem bántják?
- Nos… - A kígyó/templom arány egész egyszerűen…
Ez vicc! Törlés.
Az én karakteremre lehetne építeni.
Törlés.
Loretta, írnod kell egy sztorit.
Törlés.
Szia! Beth vagyok.
Nem szívesen jövök ezzel, de a menedzsered vagyok,
és már kíváncsian várom az utolsó fejezetet.
De nem akarlak nyomasztani. Csak kicsit.
Ami elég ahhoz, hogy motiváljon, de ne fagyj le tőle.
Menni fog az!
VACSORA
Hála az égnek!
Megint én vagyok. Minden kész áll a könyvturnéhoz,
már csak egy könyv kéne hozzá.
Úgy érzem, azért nem akarod befejezni,
mert nem szeretnéd elhagyni a házadat.
Tudom, hogy nagyon nehéz volt az elmúlt öt év, mióta John meghalt,
és könnyebb a kádban élni jeges chardonnay-t vedelve.
De vár rád a nagyvilág, csajszi!
Meg a könyvturné, amit már nem mondhatok le. Szóval igyekezz!
Szeretlek, szia!
Tovább kell mennünk.
Lássuk, mi van az ajtó túloldalán!
Mi van, ha semmi?
Csak egyféleképpen tudhatjuk meg.
Akkor Lovemore rájött, hogy a kincs, amire vágyott, örökké elveszett,
és kalandjai a végéhez közeledtek.
Ez nem stimmel.
Pedig ennyi volt.
Vége.
Hát, John,
egészségünkre!
Dulcius ex asperis.
D elveszett városa
- Oké, drágám, itt az idő! - Biztos vagy te ebben?
Bevág elöl-hátul. Úgy érzem magam, mint egy okoska műkorcsolyázó.
- Szexi vagy. Imádom! - Dehogy vagyok az.
- Hogy mozogjak? - Ne piszkáld!
- Nem piszkálom. - Fejezd már be!
Most éld ki magad, mert a színpadon ezt nem csinálhatod! Elég volt! Jól van.
- Muszáj csillogó egyberuhában lennem? - Két óráig lesz rajtad.
Ne tedd tönkre! Kölcsönzőből van.
Nagyon menő mostanában a flitter.
- Miért fényképez le? - Ő Allison.
Az új közösségimédia-menedzserünk.
Segíteni fog elérni a fiatalabb korosztályt.
A 20-as éveiket sirató 30-as nőket.
Hali! Mizu?
Átvettem a közösségi oldalaid irányítását. Reggel ezt tweetelted:
„Merre vagytok, csajszikáim? Találkozunk a G teremben 17 órakor!
#ShawnMendes.
#TökJóLeszTalizni.”
De jó buli lesz! Menjünk!
Emlékeztetnünk kell az embereket, hogy még élsz.
Tudják, hogy élek.
És hogy miért voltak bestsellerek a könyveid.
A romantikus műfajban.
Ami a legtöbb bevételt termelő irodalmi kategória.
Az előrendeléseink nem épp bevételtermelőek.
Ez csak arra kell, hogy terjedjen a híre.
Tudod, mi terjed? Hát ez!
„A városnál csak maga az írónő elveszettebb.”
„Rideg.” „Szenvtelen.”
„Teljesen idejétmúlt.” És „Ez színtiszta történelemhamisítás”.
Egy könyvturné mindent megváltoztathat.
Hadd emlékezzenek, miért szeretnek annyira!
Történelmileg hitelesek a könyveim, csak megfűszerezem némi meztelenséggel.
A történelem amúgy is tele van vele.
Mélyreható kaland.
Vérpezsdítő felfedezés.
Vajon Lovemore és Dash megtalálja Taha királynő Tűzkoronáját?
Derítsük ki együtt!
- Beszélni akartam veled valamiről. - Nagyon sokan vannak.
Tudom, mennyire utálod az ilyesmit,
szóval megkértem Alant, hogy ő kérdezzen.
- Mi? - Az egész turnén.
Külön kértem, hogy ne szerepeljek együtt többet Dashsel… Alannel!
- Meg fog alázni. - Dehogy fog.
Köszönöm! Nagyon ért ehhez. Köszönöm szépen!
Hadd segítsek!
Alan olyan, mint egy mosóporreklám. Fékezhetetlen habzású.
Még nem volt olyan, hogy rajta maradt volna az inge.
- Ne is maradjon! - Már itt van.
Kapd össze magad és irány a színpad!
Légy vidám, kerüld a nagy szavakat és a tudományos hablatyot!
Ez az! Üdv minden ROM-tagnak!
Sziasztok, Lovemore-rajongók!
Izgatottan szólítom a színpadra
a díjnyertes szerzőt, Loretta Sage-et!
- Beth, nekem ez nem megy. - Viccelsz?
Nyugi! Rám számíthatsz! Menj, szolgáld ki őket!
- Nem rám kíváncsiak. - Nyomás!
Sziasztok! Hogy vagytok? Örülök, hogy itt lehetek. Köszönöm!
Ülj csak fel rá!
Jól van, meglesz az. Oké.
Próbálj középen elhelyezkedni!
Most pedig jöjjön, amire vártatok!
- Generációnk… - Éljen!
…legszexibb és legnépszerűbb hőse!
Azért ez túlzás.
Ez a 20. Angela Lovemore-borítója!
Dash McMahon!
Te jó ég! Dash!
- Hajolj meg! - Már meghajoltam.
Akkor még egyszer! Na gyere!
Erre külön próbáltatok? Ez igen!
Imádom a kettőtök közötti rezgést, és meg kell mondjam, a könyvet is.
- Kösz, Ray! - Köszi!
Vigyázat, spoiler!
Merész húzás volt, hogy a végén nem mentek be a sírkamrába.
Mesélj kicsit erről!
Számomra ez egy rendkívül különleges könyv.
Kifejezni sem tudom, mennyit jelent nekem,
hogy Loretta, a csodás írózseni
rólam nevezte el a regényt.
Dash elveszett városa.
D elveszett városa.
A D nem ezt jelenti.
- Hanem a dákót, ugye? - Nem a dákót.
Egy ókori törzs nevéből, a dapocagihoudysphemicából ered.
Túl nehéz volt kiejteni az európai gyarmatosítóknak,
- ezért jellemző módon… - Kit érdekel?
- …lerövidítették. - Ez nagyon érdekes.
Oké, most jöjjön pár kérdés a közönségtől!
- Én akarok, szexi! - Igen?
Dash, melyik a kedvenc romantikus jeleneted?
Én inkább Loretta kedvenc romantikus jelenetére lennék kíváncsi.
Izgi!
Mivel szapioszexuális vagyok…
Az, amikor a kígyókat a…
Nem. Hanem amikor valaki az intellektust
vagy az intelligenciát tartja izgatónak.
Ja, én is.
Tényleg?
Dash! Tépd le az ingedet!
Nem, az ma elmarad. Loretta könyve miatt vagyunk itt.
Akar valaki Lorettától kérdezni?
Igen, művelt kinézetű hölgy? Mit szeretnél kérdezni tőlem?
Le tudnád tépni Dash ingét?
Ez most nem fog megtörténni. Sajnálom.
Le vele!
Persze, azonnal. Hogyne.
Tényleg megtörténik?
- Nem muszáj. - De.
Ki kell szolgálnunk a közönséget.
Hadd kapják meg, amit akarnak!
Hölgyeim és uraim, jó szórakozást!
Mert a D elveszett városa Dash utolsó kalandja.
Ha lesz is következő rész,
azzal fog kezdődni, hogy Lovemore értesül korai haláláról.
Micsoda?
- Beakadt az órám. - Várj!
Csak ne húzogasd!
Ne mozogj!
- Húzod! - Te húzod!
Letéped a parókámat! Nem szabad…
Uramisten!
- Te jó ég! - Jól van?
Úgy sajnálom!
Nagyon sajnálom.
Rossz ember vagy!
A hat órakor kezdődő jelmezversenyre is feltétlenül maradjatok!
„Ha lesz is következő rész”?
Mindenünket feláldoztam ezért a turnéért.
Nem hiszem, hogy ki tudok magamból préselni még egy regényt.
Hogy hal meg Dash?
- A kígyók ölik meg? - Nem.
Most el kell intéznem valamit. Tíz perc múlva interjútok lesz.
Úgyhogy legyetek szívesek felnőttként viselkedni,
és menjetek szépen a helyszínre!
Oké? Köszönöm szépen!
Staphylococcus fertőzésben hal meg?
Úgy tudtam!
Jól van.
Megértem, hogy szükséged van egy kis pihenőre,
- de nem ölhetsz meg csak úgy. - Oké.
Félek megkérdezni, de ugye tudod, hogy nem vagy Dash?
Dash a képzeletem szüleménye.
Dash?
- Köszi! - Én köszönöm!
- Erre kell mennünk! - Én erre megyek.
Nem látod, mennyire fontos az embereknek Dash?
- Inkább neked. - Nem csak nekem.
Nekem is, de másoknak is.
- És mi lesz Bethszel? - Boldogul majd.
Találni fog nagyszerű ötletekkel teli fiatal írókat.
Te diadalmasan evezhetsz át
modellkarriered felöltözött szakaszába,
engem pedig békén hagynak, és mindenki boldog lesz.
Nem, erre megyek.
Beth szerint ki sem mozdulsz otthonról.
Így nem lehetsz túl boldog.
Láss világot, töltekezz fel új élményekkel!
Köszi, de már nem vágyom új dolgokra.
Miért jobb otthon egyedül, amikor járhatnád a világot is?
- Elmehetnél az ókori Görögországba. - Mégis hogy?
Jó, tudom, félsz a repüléstől.
Nem, hanem mert az ókori Görögország már a múlté.
Pont mint Dash.
Tudod, ki ragadt még a múltban? Te!
Félsz, hogy megint csalódsz, ezért feladtad az életet.
Olyan vagy, mint egy emberi múmia.
Én nem…
A múmiák emberek.
Hülye… Basszus!
Sajnálom. Feltakarítom. Pedig nem szoktam szemetelni.
Hívna nekem egy autót, kérem?
Köszönöm szépen!
Hozd a kocsit!
Ez egy fogszabályzó?
Mindig hülyeségeket mondok előtte.
Ideges leszek, mert ha kinyitja a száját,
a szépség enciklopédiája árad belőle, én pedig olyanokat mondok…
Meg akar ölni engem!
Nekem csak a paradicsom kéne.
Igen, igazad van.
Bocsánatot kell kérnem. Kösz!
- Köszönöm! - Szívesen!
Loretta Sage. Jól van.
Halihó!
Nem telekocsit rendeltem.
Valaki találkozni szeretne magával. Visszahozzuk.
Loretta!
Loretta?
- Lorettát mondott? - Igen.
- Kövesse azt az SUV-t! - Nem!
- Kérem! - Nem.
Többet nem segítek sármos idegeneknek.
Mi ez, az Elrabolva? Elraboltak?
Már el is adtak?
Neki?
- Elég legyen már! - Ijesztőnek hat?
Mondtam, hogy ne legyen ijesztő!
Elnézést a körülmények miatt!
Most érkeztem. Alig vártam, hogy találkozzunk.
Nem volt időm kicsinosítani a helyet.
Olvastam, hogy szereti a sajtot, ezért hozattam mindenfélét.
Maga kér folyton képeket a lábfejemről e-mailben?
Nem.
Ígérem, amit mutatni fogok, nagyon boldoggá teszi majd.
De először mondanék pár szót a rejtélyes gazemberről, aki itt áll maga előtt.
A nevem Abigail Fairfax.
Abigail?
Semleges nemű, mint a Leslie vagy a Beverly.
Maga Abigail Fairfax a médiamogul Fairfax családból?
Nem most vette át a cég vezetését…
Az az öcsém volt, Leslie. Mind rendkívül büszkék vagyunk rá.
Igen, ilyen fiatalon…
Egyesek szerint túl fiatalon.
De sosem vonzott igazán az a világ.
Talán sejtheti, hogy engem inkább a világ rejtett dolgai érdekelnek,
amiket nehéz meghódítani.
Egyesek talán gyűjtőnek mondanának.
De van valami, ami különösképpen izgalomban tart.
A Tűzkorona,
és annak vörös gyémántjai.
Ez valami kandikamera?
Képzelheti, mennyire meglepett, hogy az új könyvében
a szexuális álmodozások kálváriájának közepette ráleltem…
- Te jó ég! - …valami rendkívülire.
Jól van, most már értem.
Szent isten!
Tényleg azt hittem, hogy elraboltak.
Ez is a marketing része, ugye? Beth hozta össze?
Ez nagyon jó volt. Elképesztő.
Maga ott a pisztollyal és a bajusszal,
meg hogy „Befelé!”…
Szent ég!
Maga pedig ebben a G.I. Joe-s öltözékben!
A maga kitalált régésze egy holt nyelvből fordított.
Erre még senki sem volt képes.
Mert senki nem is próbálta.
Jól mondom?
Kivéve magát.
Kivéve engem.
Mint kiderült,
Loretta Sage a D holt nyelvéből írta a diplomamunkáját jövőbeli férjével,
arról álmodva, hogy megtalálják Kalaman sírját és a Tűzkoronát.
Sajnálattal olvastam, hogy feladta a kutatást a halála után.
Ez azt jelenti,
hogy csak maga maradt nekem.
Mármint mire?
Akkor lássuk!
Ez meg mi?
Úgy vélem, pontosan leírja, hol található Kalaman sírja,
amiben Taha és becses fejdísze nyugszik.
Még ha ez valódi is,
egy olyan várost kéne felfedezni hozzá,
amit még senkinek sem sikerült megtalálni.
Én megtaláltam.
Az Atlanti-óceán egy aprócska szigetén, a Hundida-szigeten.
Kalaman végső nyughelyére viszont nem sikerült rátalálnom.
Ez a pergamendarab az egyetlen nyom, amit a romok között találtunk.
Szükségem van valakire, aki megfejtheti ezeket a szimbólumokat.
Magára van szükségem.
- Nos… - Miss Sage,
biztos nem szeretné, hogy így végződjön a története.
Mindkettőnk álma szerencsétlenül szertefoszlott.
Nekem a seggnyaló öcsém lett a vesztem.
De most megmutathatnánk!
Tartson velem a szigetre!
Fordítsa le ezeket a szimbólumokat, és segítsen megtalálni a Tűzkoronát!
Bármennyit kérhet.
Köszönöm, de nem élnék vele.
Nos…
ez rendkívül csalódást keltő.
De megértem az érzéseit.
Azért elvihetjük?
Nem kell, köszönöm! Idehívom a saját kocsimat és…
Úgy látszik, nem érti. Sürgősen szükségünk van rá, hogy…
A rendőrség körözést adott ki…
- Ugyan már! - …egy SUV-re.
- Van ez a 24 órás szabályuk… - Minek?
- Addig nem fogják… - És az FBI vagy a CIA?
- A rendőrséget ajánlották. - Biztos jól van.
Fősulin Nicki barátnőm is eltűnt,
és mindenki totál kiakadt.
Pedig csak a kocsijában volt.
Mármint a hullája, de megtalálták. Nem ment sehova.
Fogadhatnánk egy magánnyomozót,
vagy magánbiztonsági szolgálatot.
Vagy egy olyan mentőcsapatot.
Volt katonák szoktak olyat csinálni, nem?
Azt hiszem, tudok valakit, aki segíthetne.
Részt vettem egy meditációs tréningen, és volt ott egy oktató.
Látnotok kéne, hogy meditál!
Régen tengerész volt.
Kommandós tréner. Hogy is hívják?
Igen, Jack Trainer.
Egy Jack Trainer nevű tréner?
Mindenki így szerepel a telefonomban. „Anya Janice.”
„Kilincs Larry.„” „Fenék Stacy.”
Ez a fickó előkeríti az embereket.
Ha valaki, akkor ő segíthet nekünk.
- Jack Trainer. - Szóval tényleg így hívják.
Helló! Alan vagyok, a „Kerülj Közel Magadhoz”-on találkoztunk.
A meditációs tréningen.
Szóval, Loretta barátunkat elrabolták, és senki sem segít nekünk.
Mikor tűnt el?
Nagyjából két órája.
Ez ki volt?
Beth vagyok.
És Allison is itt van, uram.
Volt nála wifiképes eszköz?
- Nála van a telefonja? - Nem, nálam van.
Van okosórája! Azzal tépte le a parókámat.
Az hogy történt? Hagyjuk! Vegyétek elő a telefonját!
- Az okosóra appban… - Oké.
…nyomjátok meg, hogy „Okosóra keresése”!
Ez óriási! Pont ezért telefonáltunk.
„A nehéz a könnyű gyökere.”
- Ez Oprah vagy Deepak? - Lao-ce Tao-tö-kingje.
Te szent isten!
Az Atlanti-óceánban van.
- Repülőn ül? - Ezt miből gondolod?
Olyan gyorsan azért nem tud úszni.
Nem tipikus váltságdíjas szitu.
Inkább afféle Éhezők viadala-helyzet.
Dark webes narkós kincsvadászat.
Nem szaroznak. Gyorsan kell cselekednünk.
- Hogy fizetjük ki? - Kriptovalutával. Vagy Cash Appon.
Ha 48 órán belül nem szerzem vissza, a következő mentés ingyenes lesz.
- Hány embernek kell még egy mentés? - Nem is gondolnád!
- Kelleni fog a telefon. - Elviszem.
Szóljatok, hol száll le! Ott találkozunk, Alan!
Halihó!
Hol vagyok?
A repülőgépemen.
Ugye milyen szép?
Puha lámabőr ülései vannak.
Én most szépen leszállok.
- Oldozzon el! - Az csak a biztonsági öv.
Kloroformmal ütött ki? Olyat tényleg szoktak?
Nem véletlenül klasszikus módszer.
Mintha részeg lennék.
Nemsokára elmúlik. Sajnálom.
Nem várhattam meg, míg meggondolja magát.
- Állj már talpra! - Nincs sok időnk.
A vulkán, aminek a környékén ásatásokat végzünk, ki fog törni.
Aggódom, hogy az is megsemmisül, ami maradt az Elveszett városból.
Nem működik a lábam.
Ez az utolsó esélyünk, hogy megtaláljuk a sírt és a koronát.
Te jó ég!
Ne aggódjon! Ez csak a végső ereszkedés.
Egyúttal életének legizgalmasabb kalandjának a kezdete.
Isten hozta az Elveszett városban!
Hogy találta meg?
A város egy lávadómra épült.
A vulkán aktívvá vált, a dóm megtelt lávával,
és ami elsüllyedt, újra felszínre került.
A D felfedte magát.
- Az egész város? - Nem, csak a hegye.
Meghallottam a romokról szóló pletykákat, és meg is vettem a helyet.
- Az ásatás helyszínét? - A szigetet.
A déli részét. Jó áron adták, mert erre folyik a láva.
Már egy éve zajlik az ásatás.
Nem az első napon kell elrabolni egy regényírót.
Igen, pont így szól a mondás.
Rafinak nem tetszik a dolog. Igaz, Rafi?
Szerinte nem tartjuk tiszteletben az örökségét.
De nem sok munkalehetőség van a szigeten, igaz, Rafi?
Éhes ember nem válogat.
Hidegtál már nem jár?
Ugyan, nem vagyok én szörnyeteg!
Óhaja parancs!
Az egyik kezét hagyjátok szabadon! Fordítania kell.
És utána mi lesz?
Loretta, kérem, vegye fontolóra, milyen izgalmas lehetőség előtt állunk!
Úgy hiszem, ez a szöveg leírja a sírkamra pontos helyét.
Ez egy logografikus írásrendszer.
Mint az ékírás vagy a hieroglifák.
Ha lenne más irat is, amivel összevethetném…
Azzal nem szolgálhatok.
Találtunk néhány karcolást egy közeli vízesésnél,
de mit sem ért. Nőket ábrázolt.
Én is azt kívánom, bár itt lenne a halott régész férje,
hogy segítsen, de nincs itt,
szóval kápráztasson el, Loretta, szexkönyvíró!
Eljönnek értem.
Egész pontosan kik?
A macskái?
Nincs macskám.
Az még szomorúbb.
Hörcsögöm van, seggfej!
Röhögőgörcse van, ha seggel?
Nagyon vicces, inkább… Hagyjuk!
Az öccsének biztos soha nem kellett elrabolnia senkit!
Jó újra látni téged.
- A telefont! - Oké.
Mi van?
Arra gondoltam, talán veled mehetnék.
- Minek? - Segíteni.
Tudok újraéleszteni, karatézni és crossfitezni.
Oké, nézd!
Ez az én hibám.
Mármint nem az, hogy elrabolták,
csak csúnyán beszéltem vele, amit már bánok,
és szeretném visszaszívni.
Emberi múmiának neveztem.
A múmiák emberek.
Igen, már tudom.
Valóban.
Kérlek!
Figyelj, Alan, nem vigyázhatok rád.
Rendben.
- Maradj a kocsiban! - Jó.
- A kocsiban. - Értem.
- Végig. - Végig?
Igen.
Ez az!
Ez az enyém.
Ilyet használnak a tengerészek?
„Csak egy bolond választ lovat a színe alapján.”
Vágom. Tao-tö-king?
A kölcsönzőben volt kiírva.
Köszönöm!
Mi van?
Meg akartam hívni reggelizni,
de úgy látom, még van dolga.
Várjon csak!
Várjon!
Azt hiszem, ez itt azt jelenti,
hogy „fekszik” vagy „nyugszik”.
Azt írja: „Kalaman és kincse…”
Aztán hiányzik innen pár dolog, utána jön hogy „fekszik” vagy „nyugszik”,
valamilyen könnyekről is ír, szóval…
Hol nyugszik?
Azt nem írja.
Miss Sage, erőltesse meg magát!
Legközelebb talán ne raboljon el egy romantikus regényírót!
Nem kéne ilyen nehéznek lennie!
Nem egy koldus sírját keressük,
hanem egy nagy ember síremlékét!
Kalaman király nagyravágyó ember volt,
aki elsőként épített várost az Atlanti-óceánban.
Az alattvalói csodálták.
Biztos építtetett egy piramist, zikkuratot vagy tornyot a Tűzkoronájának.
Tudnom kell, hol van!
Nem tudom, emlékszik-e, de csak azt kérte, hogy fordítsam le.
Amit meg is tettem.
Fordítsa le újra!
Később csak nevetni fogunk ezen.
Micsoda kaland ez!
Jobb lenne, ha veled mennék. Erősítésnek és szórakozás gyanánt.
Itt is szórakozhatsz.
Körülötted a természet, van rádió is.
Igen, igazad van, de nagyon fontos számomra,
hogy Loretta tudja, eljöttem érte.
Miért? Bejön neked?
Nem, csak hoztam neki nasit.
Morcos lesz, ha éhes.
Lezuhan a vérnyomása. Megértem, én is napi ötször eszem.
Te amúgy keto diétát tolsz?
- Nem. - Persze.
- Nincs rá szükséged. - Mi van?
Azt szeretném, ha nem csak címlapmodellként tekintene rám.
De hisz több vagy annál, Alan. Te vagy az őrszemem.
Legalább beültethetem én a kocsiba,
hogy azt mondjam: „Nyugi! Most már biztonságban vagy.”
Persze, cimbora. El fog alélni tőle.
Már mész is? Akció indul? Oké.
Csicsikálj szépen!
- Alan! - Mi van?
Nem ebben egyeztünk meg.
Hadd segítsek!
Maradj a közelemben… és életben!
Hali!
Csicsikálj szépen!
Elkaptam a fejét!
Mit csináljak vele? Lerakom a földre.
Ne!
Hé! Ne!
Kérlek, ne!
Ez igen!
Éljen a csapatmunka!
Szép munka, Alan! De már eszméletlen volt.
Épp ki akartam ütni.
Ne csináld ezt, amikor én…
Hali!
A hátad mögött!
Trainer, magához tért!
Maradjon ott!
- Nagyon jól nyomod. - Köszi!
Hova mész?
Mi?
Loretta Sage?
Igen.
Kimenekítem.
- Hogy lehet ennyire jóképű? - Apám meteorológus volt.
Alan?
- Igen. - Mit keresel itt?
- Megszabadítalak. - Nem inkább…
- Úgy érti, kiszabadít. - Igen.
Biztos, hogy meg kell menteni? Szerintem jól elvan.
Nehogy elhozd azt! Utánunk jönnek!
Alan, miért csinálod mindig ezt?
Te miért csinálod? Intéztem!
Ez nem frankó. Totál felesleges.
Bocsi. Csak be akartam vinni egyet.
Elnézést! Kiszabadítanátok a székből?
- Nincs rá idő. - Mi?
De csak csevegnek!
Siessünk!
Gyerünk!
Mi volt ez a robbanás?
Szerintem…
Oké.
Nyugi!
Nyugi! Most már biztonságban van.
Most már…
Hogy lehet ilyen nyugodt?
- Ez az én szövegem volt! - Várjon!
- Mi? - Ez reiki?
- Meg akar gyógyítani? - Próbálkozom.
Ahogy Lao-ce mondta: „A csendes elmének…”
„…az egész világegyetem megadja magát.”
Én is tudok pár idézetet, ami illene ide.
In omnia paratus.
„Mindenre készen.”
Talán nem kéne szerelmesen bámulni egymásra,
és úgy tenni, mintha itt sem lennék.
Ki maga?
Csak egy fickó, aki a munkáját végzi.
Vagyis hogy ezt a bájos hölgyet…
Te jó ég! Oké.
Mi történik?
Most mit csináljunk?
Muszáj… Nem látok!
Nem tetszik ez nekem.
Tessék!
- Miért dobtál meg egy pisztollyal? - Istenem!
- Szabadíts ki a székből! - Nincs rá időnk.
Be kell hogy férj. Csináld a Kegelt!
- Nyomd az intimtornát! - Tudod te, mi az?
Még nem vagyok bent!
- Beljebb kell tolnunk. - Fejezd be!
Szállj be a kocsiba! Indíts!
- Menjünk! - Arrébb a lábad!
- Melyiket? - Mindkettőt!
- Indíts már! - Jól van.
- Megyünk már. - Igyekezz!
Nyugi! Most már biztonságban vagy.
- Nyugi! Most már biztonságban vagy. - Dehogy vagyok.
Jaj, ne, vérzek?
- Azt nem a te véred. - Tiszta vér vagyok.
Azt a durva élet!
- Ez az agya? - Mi?
Szerintem az agya van az arcomon.
Ez az agya a számban. Érzem a gondolatai ízét!
Az útra figyelj!
Szeretett tréner lenni. Trainer.
- Miről beszélsz? - Szeretett engem.
Nem tudnál balra húzódni?
- Muszáj levakarnom magamról. - Te jó ég!
Vigyázz!
Láttad, hogy…
Ne!
Jaj, ne!
Ó, jaj!
Nem!
Alan?
Szűzmariskám! Jól vagy?
Kiszabadítanál?
Persze.
- Szépen kirepültél a kocsiból. - Hát igen.
Jól van, gyere!
Kiszabadítanál a székből? Szabadíts ki belőle!
Igen, igazad van.
- Az egy körömreszelő? - Igen.
- Tépd le! - Így is jó lesz.
És legközelebb, ha pisztolyt dobok neked, ne húzd le a fejed, hanem kapd el!
Legközelebb inkább szólj, hogy „Hé, Alan, kapd el!”,
még mielőtt odadobnád!
A „tessék” a „kapd el” szinonimája.
- Dehogy „szominimája”. - De, csak köznyelvibb stílusban.
Azt mondom, „tessék,” és odadobok egy pulóvert, vagy tollat.
Vagy mondhatod, hogy „Hé! Kapd el a pisztolyt!”
Akkor elkapom, mert azt mondtad, hogy kapjam el.
Akkor el fogom kapni.
Akkor most lenne pisztolyunk is.
Előrébb lennénk.
- Óvatosan! - Segítséget…
Vigyázz!
Segítséget kell hívnunk, hogy elrepülhessünk innen.
- Én vezetek! - Oké.
Hívj segítséget!
Hol van a telefonod?
Oké.
- Ugye elkaptátok őket? - A szőkét lelőttem.
Loretta!
Ezt mégis hogy képzeled?
Megölhettétek egyiküket, de a társa még vele van,
aki egyértelműen magasan képzett
és rendkívül veszélyes.
Szóval Miss Sage azt mondta, otthagyja a rendezvényt,
aztán kocsiba szállt és otthagyta a rendezvényt?
- Próbálták már hívni? - Nincs nála a telefonja.
- Ellopták. - Azt nem mondtam.
Hol van a nagyítóm?
Segítenél nagyival? Nem akarom, hogy megtudja, mi történt Lorettával.
- Mi történt Lorettával? - Semmi, nagyi. Csak elutazott.
- Helyes! - Igen.
Ideje volt már, hogy kimozduljon.
Senki nem lopta el Loretta telefonját, én vettem el.
Odaadtam Alannek, aki később továbbadta a Jack Trainernek, a trénernek.
Így találtuk meg az okosóráját.
- Ki az az Alan? - Dash.
- Az ki? - A könyveinek a hőse.
Nagyi!
Cső, ribizli!
Menjünk, beszélgessünk a háborúról, amit átéltél!
Jó lesz! Bocsánat! Jó móka lesz.
Loretta Sage eltűnt.
Az órája szerint elrepült egy szigetre, amiről soha nem is hallottam.
Intézkedjenek!
Ha nem képesek rá, én fogok, de azt nem teszik zsebre!
Ez nem a mi hatáskörünkbe tartozik.
Forduljanak a szövetségiekhez!
Oké.
És szóljanak pár jó szót az érdekemben!
- Az enyémben is. - Mindkettőnkében.
Csak nem össze akarod rakni a kocsit?
Végül is…
- Hol is van a telefon? - Az utasoldali tartóban.
- Mi? - Az utasoldali kesztyűtartóban.
Te jó ég!
Na, de jó!
Telefon és kocsi nélkül nekünk végünk…
- Tessék! - Mi ez?
Dzsungelcsizma.
Nem épp túrabakancs, de hát…
Gondoltam, fájni fog a lábad a tűsarkútól.
Ennyire tellett. Allisoné. Bocsi.
Köszi!
Hoztam neked sajtot.
- De jó! - Innod is kell.
- Köszi! - Nem volt üveges.
Tartsuk meg és hasznosítsuk újra!
Keresnünk kell egy telefont, hívnunk kell a hatóságokat,
és itt megvárjuk, míg valaki értünk jön.
Én jöttem.
Más nem fog.
- Tessék? - Én jöttem érted.
Egyedül akartam jönni, de végül Trainer is jött.
Nyugodjon békében!
El kell jutnunk valahogy a reptérig. Látod ezt az utat?
Innen a dzsungelen átvágva oda juthatunk.
Azt mondtad, a dzsungelen átvágva?
- Igen. - Nézz csak ránk!
Te nem vagy Dash, én pedig nem vagyok Lovemore.
Én Loretta vagyok, te Alan.
- A dzsungel elevenen felfal minket. - Ugyan!
Nem tehetem tönkre a ruhámat, kölcsönzős. Szóval itt maradunk.
Nem fogunk itt várni.
Átvágunk a dzsungelen, elmegyünk a reptérre, keresünk egy telefont,
- és megmarad a káposzta. - És a kecske is jóllakik?
Kereshetünk egyet és megetethetjük. Menjünk!
- Nem úgy értettem. - Hanem?
Ha a kecske jóllakik, a káposzta nem marad meg.
Megmaradhat, ha nem szereti.
Minden kecske szereti a káposztát.
Erről szól a mondás.
És mi van, ha megeszi a káposztát, de nem lakik jól vele?
Édes istenem!
Amúgy miért raboltak el? Ez valamiféle Elrabolva-szexfantázia?
Ez az, köszönöm!
Én is erre gondoltam, de a fickó egy Fairfax.
- Beverly? - Nem, a bátyja.
Aki arról vlogolt, hogy Montezuma kincsét keresi.
Aki ki akarta emelni a Titanicot?
Igen! Most a Tűzkoronát keresi.
Mármint a valódi Tűzkoronát? Azt, ami…
- Szóval azok a romok… - D elveszett városának romjai.
Ugye most csak hülyéskedsz? Olyan, mintha a könyvedben lennénk.
Szóval lényegében most mi vagyunk Lovemore és Dash?
Mi ez?
Mi lesz, ha Fairfax megtalálja a koronát?
Nem fogja.
Merre menjünk?
Be kell mennünk a vízbe.
- Tessék? - Követnünk kell a folyót.
A víz nekem nem bejövős.
Hogyhogy nem bejövős? Nem szexelned kell vele.
A testem nem igazán van jóban a vízzel.
És a halállal?
Istenem!
Jól van, foglak!
- Tudok úszni. - Oké.
- Hova mész? - Átmegyek a túloldalra.
A vízben kell maradnunk.
Kutattam a témában a Bozótharc könyvemhez. A vízben elveszítik a nyomunkat.
Miért meleg itt a víz? Pisilsz?
Kerüld ki!
Oké, szerintem…
leráztuk őket. Ugye?
Igen. Nem is volt vészes.
Oké.
- Ne ess pánikba! - Miért?
- Csak nyugi! - Ne!
Ne mondd ezt! Már pánikolok is.
Van valami a hátadon.
Ne!
- Ne kiabálj! - Mi az?
- Mi van rajtam? - Hallgass!
- Rajtad is van? - Nincs.
Rajtad miért nincs egy sem?
Lehet, a ruhám taszítja őket. Nem tudom.
- Szedd le őket! - Te jó ég!
Nem akarok hozzáérni azokhoz a vérszívó undormányokhoz.
- Rázd le őket! - Gyerünk!
- Rajta! - Csak rázd le!
- Rázd le őket! - Te rázd le őket!
- Forogj körbe! - Szedd le!
Nem akarok hozzájuk érni. Mindjárt elájulok.
- Kiszívják a lelkemet! - Oké, elég!
Hanyagold azt a hangot!
Hány van rajtam?
Nem sok.
Én nem úgy érzem.
Azt érzem, hogy sok van.
- Te jószagú szűzanyám! - Miért imádkozol?
- Annyira gáz? Ugye nem? Hány van rajtam? - Eléggé gáz.
Mindent kiszívnak belőlem!
Maradj csendben, kérlek! Le kell guggolnom. Egy pillanat!
Te jó ég! Érzem, hogy leszívnak!
Egy összeaszott bőrzsák leszek a végére.
Nem mondhatod el apámnak, hogy így haltam meg!
Mondd, hogy egy karddal csatáztam egy anakondával!
Mintha vérturmixot innának. Teljesen leszívnak!
Miért van mind a fenekemen?
Mintha a szardellát szedném le a cézársalátámról.
- Nem is vészes. - Szardella?
Ne keverd bele a kaját!
Keresd meg a királynőt, és intézd el!
Oké, megvan. Még elöl kell megnézzelek.
Én nem bírok odanézni.
Nagy a baj?
- Ez igen! - Mi az? Mondd csak!
Arra számít az ember, hogy nem…
Aztán egyszer csak ott van előtted, és…
- Izgatott leszel. - Mi?
- Mármint sok ember izgat. - Miért vagy izgatott?
Sokszor elgondolkozol dolgokon.
De sose tudhatod igazán.
Aztán egyszer csak elkezdenek tisztán látni,
és rájönnek valamire, amit korábban nem tudtak.
Van rajtam pióca vagy nincs?
Bátor harcosod teljes magányában lóg.
Mi?
Nem, nincs rajtad egy sem.
Nagyon bátrak voltunk. Miért mennek ennyire a fenékre?
Mit énekelsz?
A nagyikám énekelte ezt nekem gyerekkoromban.
- „Ha kiszívod az életet a szigetből…” - Igen?
„…a sziget is leszív téged.”
A nagymamád arról énekelt neked, hogy leszív egy sziget?
Nem lehet jól lefordítani.
Van olyan, hogy fantom pióca-szindróma?
Ugye nem raknak petét?
Taha királynő?
„Kalaman király és kincse
a végtelen könny kútjában nyugszik.”
„A végtelen könny kútjában nyugszik.”
- Ez mit jelent? - Loretta!
A frászt hoztad rám.
Hova tűntél?
Mi ez?
Talán valami gyülekezési pont.
El tudod képzelni, ahogy akkoriban itt voltak?
Milyen történeteket mesélhettek! Micsoda dolgok történhettek itt!
Bekerítettek minket.
- Fel kell másznunk. - Mi?
Egy flitteres kényszerzubbonyban vagyok!
Csak felfelé mehetünk. Rajta!
Túl öreg vagyok én már ehhez.
Dehogy. Gyönyörű vagy.
Nem azt mondtam, hogy nem vagyok gyönyörű, csak hogy túl öreg vagyok ehhez.
Ami megy, az az ülés és gondolkodás, és az evés, ha nem megy a gondolkodás.
A cipőd nem a legalkalmasabb ehhez.
Te hoztad nekem.
Nem tudok tovább menni.
Ez nekem nem megy.
Menni fog. Gyerünk!
Ha csak megkapaszkodsz, azzal nem érsz sokat, tovább kell menned!
- Nem megy. - Oké?
- Érzed ezt a szagot? - Milyen szagot?
- Érzek valamit. - Egy ragadozó?
- Lefelé terjedő tűz? - Jól szívd be!
Én nem érzek semmit!
Vegyél egy jó nagy levegőt!
Jól van.
- Szép volt! - Oké.
- Szépen manipuláltál. Köszi! - Igen.
Kicsit rád segítek, oké?
- Egy, két, há'! - Mit csinálsz?
- Fejezd be! - Gyerünk!
- Ne szoríts rá! - Az a nunim.
Csak nézz előre és járjon a kezed!
- Szent ég! - Nagyon jó!
Bocs a szúrós hajamért! Rajta!
Dulcius ex asperis.
Hogy mondtad?
Semmi.
Ezt mondtuk Johnnal,
amikor befejeztünk valami jelentőset.
Egy ásatást vagy egy kéziratot.
Latinul van. Azt jelenti: „nehézség után édesebb”.
Hogy van…
Hogy van latinul, hogy „Loretta a király”?
Tényleg király vagyok. Hegyet másztam!
Bár látott volna minket Beth!
- Istenem, Beth! - Ne aggódj miatta!
Biztos utánunk küldte már az egész haditengerészetet.
Vágom, hogy azt hiszed, oda kell menned a szigetre,
de ne aggódj, intézem Loretta közösségi oldalait!
Most tweeteltem, hogy „Tényleg elraboltak?
#FML, @ShawnMendes, #ShawnMendes.”
Egyedül utazik?
Igen. Egyedülálló vagyok.
Akkor ez jó lehet.
- Oké, hadd halljam! - Elmegy New Yorkba,
onnan elrepül Guineába, ahol pedig felülhet egy fecskére.
Mire?
- Egy kisrepülőre. - Lábtér nuku.
Jó lesz.
- Haza is jöhetnél. - Köszönöm!
Kell valami gyúlékony. Minden olyan nedves!
Mi van a hátizsákodban?
- Jó sok minden. - Mit csinálsz?
Oké. Arcmaszk.
Egy ajándékkosárban volt.
Illatosított gyertyát is hoztál?
Anyukámtól kaptam.
Anyák napi ajándék volt.
Ő ad neked anyák napi ajándékot?
Eukaliptuszos rozmaringolaj.
Isteni illata van.
Jól van.
Ez az!
Sikerült tüzet csinálnom!
- Nem semmi. Nézd csak… - Szép kis tűz.
Ki hitte volna?
Leveszed a pólódat?
Nem lehet kellemes érzés.
Nem fáj a hátad?
Ezért nem megyek vízbe.
- Értem. - Kipattogzik tőle a testem.
Nincs rá valami kenőcsöd?
De van. Vagyis volt.
Egy pici üvegcsében volt.
Ez volt az. Sajnálom.
Ne haragudj!
Semmi baj.
- Várj csak! Gyere ide! - Miért?
- Gyere és ülj ide! - Hadd lássam!
- Ülj le! - Ide?
Igen.
Oké.
Nem muszáj hozzáérned. Tényleg nem.
A vérszívó undormányaidhoz is hozzáértem már.
- A piócákhoz. - Oké.
Lehet, kicsit hideg lesz.
- Bocsi. - Az igen!
Bocsi.
Talán így kéne meghalnia Dashnek.
Szörnyű ekcémás kiütésben. Nagyon szexi.
Jól meg tudnám írni.
Igen?
Jól van.
Hogy írnád meg ezt?
Oké.
„A bódító illatú tűz által felmelegítve…”
Erős kezdés.
„…Lovemore keze kíváncsian járta át
Dash testének formás világát.
Ismerős volt a terep,
de mégis új, köszönhetően skarlátvörös barázdáinak.”
És az nem vetette vissza a vágyát?
Nem.
„Mert Lovemore minden redő által új betűt fedezett fel a nyelvben,
amit csak a testek beszéltek.”
És mit mondott a testük?
„Ragadj meg!
Ragadj magadhoz!
Húzz közelebb!”
Milyen?
Nagyon jó.
- Mármint a hátad. - Jó.
- Biztos? - Igen.
- Én is a hátamra értettem. - Oké.
A készlet.
Fázom, úgyhogy megyek és lefekszem.
- Oké. - Te nem fázol?
Nem, eléggé tűz. Mármint a tűz elég.
A nap szokott tűzni, nem a tűz.
Jól van.
Ha esetleg mégis fáznál, szerintem mindketten beférnénk ebbe.
Mi ketten?
- De csak ha szeretnéd, nem… - Persze, miért is ne?
Hogy gondoltad…
Feküdj be te először, utána majd én!
Nem, hölgyeké az elsőbbség!
- A kezeinket kilógatjuk. - Egyértelmű.
- Egymásnak háttal. - Igen.
- Mit csináljak? - Ülj bele!
Én üljek bele elsőnek? Oké, megvan.
Túl nehéz vagy. Felborulunk, mint egy sétahajó.
Fékezd magad! Még nem vagyok benne.
Miért dolgoztatja ez meg ennyire a hasizmomat?
Oldalazz!
- Nem kapok levegőt! - Most jó?
Az arcom!
Jól van.
Kezeket ki, egymásnak háttal!
Oké.
Ez igen!
Rajta!
Gyerünk, hadd halljam!
Nagy tapsot Lorettának!
Kiérdemelte.
Egy begubózott félcédulás bolondot csinált belőletek a dzsungelben.
Szép volt, Loretta!
Főnök! Emberek halnak meg!
Nem gondolja, hogy túl messzire ment?
Tényleg megéri?
Az elérhetetlen elérésének küszöbén állok.
Amit egy nemzet,
egy uralkodó, egy talpnyaló testvér sem ért még el.
Enyém lehet a Tűzkorona.
Szóval igen.
Teljes mértékben megéri.
Elnézést! Uram! El kell érnem a csatlakozásomat.
Nem indul a járat.
Beteg a pilóta. Jöjjön vissza holnap!
A holnap nem jó, ma kell utaznom.
Még ma este a Hundida-szigetre kell érnem.
Élet-halál kérdése.
Jöjjön vissza holnap!
- Elnézést, hölgyem! - Igen?
Véletlenül meghallottam, hogy halat szeretne.
Kicsit furán fog hangzani,
de én is szeretem a halat.
- Tessék? - Én is szeretem a halat.
Volna kedve esetleg…
- Talán elmehetnénk… - Nem. „Élet-halál kérdése.”
Ma este a szigetre kell érnem.
Igen.
- Akkor komoly a dolog. - Igen.
Így is tudnék segíteni magának. Van egy teherszállító repülőgépem.
Ha leraktam az árut, elvihetem a szigetre.
Kérdeznék valamit, és legyen teljesen őszinte!
Ölt már embert?
Nem!
Nem tudom, elhiggyem-e, de hadd mondjam el,
ha arra gondolna, hogy megöl, megígérhetem, én ölöm meg először!
Állok elébe!
Fura egy ember maga. Menjünk!
„Kalaman király és kincse a végtelen könnyek kútjában nyugszik.”
Mi az?
Semmiség. Nem…
Nem az, amire gondolsz.
Tehát nem Fairfax ókori pergamenje?
- Jó, az, amire gondolsz. - Azt hittem, ennél több eszed van.
Így Fairfax örökké üldözni fog minket.
Mégis mit gondoltál?
A vulkán maga alá temetheti a sírt, mielőtt megtalálhatnánk
és megőrizhetnénk az emlékét.
- Ez… - Szóval ez a terv?
Mert nekem senki sem szólt. Mikor akartad elmondani?
- Miért mondtam volna el? - Mert eljöttem, hogy megmentselek.
Ugye tudod, hogy nem Dash vagy,
a fehér lovon érkező megmentő?
Te bronzosítóval fújod magad és szélgépek előtt pózolsz,
mert ez illik hozzád.
Mégis honnan tudnád, milyen vagyok valójában?
Jól ismerlek. Nyitott könyv vagy előttem, Alan.
- Akkor ki vagyok? - Komolyan?
Igen.
Oké. Bálkirály voltál, akit a jó kinézete juttatott Los Angelesbe,
de aztán rájöttél, hogy a semmi közepén mit sem ér a jóképűséged.
Aztán egy nő, akinek nem adták ki
a spanyol gyarmatosításról szóló könyvét, úgy döntött, romantikus regényt ír,
és téged választott címlapmodellnek.
Mindkettejük szerencséjére a regények átütő sikert arattak.
A nő egyre csak írta a vackait, te meg egyre csak pózoltál,
de egyikünk se erre vágyott igazából.
Végül mindketten a dzsungelben halunk meg
egy olyan atlanti-óceáni szigeten, amiről régen írtam.
Igazam van?
Amúgy Sarasotában éltem.
Nem a semmi közepén.
Anyukámmal és a két húgommal.
És igen, azért kezdtem modellkedni, hogy kitörjek.
Csak így tudtam eljutni azokra a helyekre, ahova mindig is akartam.
Aztán Los Angelesbe kerültem,
ahol a te regényeid címlapmodellje lettem.
Annyira féltem, hogy a barátaim meglátnak
abban a parókában a könyveid borítóján,
hogy hónapokig nem is beszéltem velük.
Aztán egy nap, amikor hazafelé sétáltam,
azt kiáltotta felém egy nő: „Dash!”
Odafutott hozzám, úgy megörült nekem.
Azt gondoltam: „Hogy szégyellhettem ezt,
amikor ilyen boldoggá teszek vele embereket?”
Loretta, tedd, amit szeretnél! Nem muszáj többet írnod.
De ne kicsinyeld le a könyveidet szerető embereket azzal, hogy vacaknak hívod!
Ez nem fair velük szemben.
Tudod, mi a vicces?
Azt hittem, te tudod, hogy nem szabad a borítójáról megítélni egy könyvet.
Én a címlapmodelljéről ítéltem meg.
Alan?
Alan!
Ketten vannak!
- Loretta! Itt vagyok! - Alan!
Alan! Motorról lőnek ránk!
Erre gyere!
Ne lőjetek már!
- Add oda a pergament! - Nem lehet.
De, csak mondd, hogy „tessék” és vágd hozzájuk!
Igen, és utána biztos el is engednek.
- Maradj lent! - Hogy találnak meg folyton?
- Két lábon járó diszkógömb vagy. - Kell egy terv!
Támadt egy ötletem.
Ásunk egy gödröt, és azt kiálítjuk: „Itt vagyunk!” Tudsz madárhangot utánozni?
- Nekem is lenne egy ötletem. - Hadd gondolkozzak!
- De van egy ötletem! - Kérlek! Hadd gondolkozzak a…
- Rád lőnek. - Igen, ezért rejtőzködünk.
Nem, csak rád lőnek.
Rám nem. Az én agyamra szükségük van.
Néha szerintem nem is hallod magad.
- Lehetnék a pajzsod. - Dehogy leszel.
- Én leszek a tiéd. - Mert nő vagyok?
Mekkora szexista duma!
Szerintem Gloria Seinfeld nem a nők pajzsként való használatát akarta elérni.
Gloria Steinem?
Akár ő is. Ne gyere ezzel a férfimagyarázattal!
Nő vagyok, hogy lehetne ez férfimagyarázat?
Feminista vagyok. Egy nő is képes arra, amire egy férfi.
Itt kell maradnunk, míg megunják.
- Elmondhatnám a tervemet? - Alan!
Az most nem megoldás, hogy letéped a ruhádat.
Nem az enyémet akarom.
Három!
Ez az!
Nem egészen így képzeltem el.
Csak meg akartam állítani őket.
A szél okozhatta?
Nem, szerintem, mi csináltuk.
Mi csak az első fickót intéztük el. Mert…
Csak meg akartuk állítani. A másik pasas elkerülhette volna.
Az az ő hibája volt.
Ez akkor is megtörténhetett volna, ha nem vagyunk itt.
Miért állt meg a szakadék szélén?
Bukósisak volt rajtuk, szóval talán…
De a testük többi részén nem volt sisak. Szóval csak a fejük maradhatott.
- Felelőtlen módon száguldoztak. - Nem kifizetődő motoron gonoszkodni.
Viselkedj, ha rajta ülsz!
Talán kutya bajuk.
Nem hiszem. De mindegy is.
Előfordul az ilyesmi. Menjünk!
- Össze akarod varrni? - Kölcsönzős.
- Nézzen csak rám! - Rendben.
Mi egyebet tehetnék?
Már így is sokat tett, Beth.
Szegény mama megvakult.
Az új könyv kész katasztrófa, pedig feltettem rá minden vagyonomat,
szóval mostanra teljesen leégtem.
És ami a legfontosabb: elvesztettem egy írót.
Hogy lehetek ennyire béna?
Beth, maga a legjobb barátomra, Randyre emlékeztet.
Mindig csak másokról gondoskodik,
saját magáról sosem.
Igaz, Randy?
Ő az én terapeutám!
LOL. Röhög a vakbelem!
Ha elintézte a barátját, menjünk el a tengerpartra!
- Mi? - El kell hoznom valamit Hawaiiról.
Neki nem muszáj jönnie.
Jól van, jöhetsz!
Egyem meg!
Hadd kérdezzek valamit!
Ha mi itt beszélgetünk, ki vezeti a gépet?
- A robotpilóta. - Micsoda?
Uram, menjen és vezesse maga!
Rendben.
Megyek és lerakom a gépet.
Oké.
Nem, kérem, vigye a kecskét is!
Szünete van. Kellemes utazást!
Helló!
Tulajdonképpen elrabolta ez az angol fickó.
Szia, itt Beth! Kérlek, hagyj üzenetet és visszahívlak!
Szia, Beth!
Én vagyok az.
Élek!
Figyelj…
Sajnálom, hogy tönkretettem a könyvturnét.
Csak féltem…
és önző voltam.
Jön Alan. Visszahívlak!
A rendőrség már keresi Fairfaxet,
és védelmet nyújtanak nekünk, míg itt vagyunk.
Mondták, meddig kell várnunk?
Valamikor este felszállhatunk egy kisrepülőre.
Azt mondták, a fogadó szép,
és megmosakodhatunk meg átöltözhetünk.
Oké.
Jól van.
Köszönöm!
Gyerünk!
Táncoljon a férjével!
- Nem. - Nem a férjem.
- Nem kell. - Táncoljon vele!
Nem akarja. Ebben a cipőben nem tud.
Igazából ebben jól lehet táncolni.
Nem muszáj ezt tenned.
Ugyan, semmi probléma!
Biztos?
Vajon miről énekelhet?
Ez egy népdal.
Szerelmes dal egy nőről,
akinek meghalt a szerelme, és nem mozdult mellőle.
Lefeküdt mellé és nem akart felkelni.
Ijesztő lehet.
A jövő, amiben nem szerepel az ember, akivel közösen tervezted.
Mit mondott?
Elnézést! Az utolsó sor, amit énekelt.
¿Quién llorará junto a mí?
„A sziget sírását a végtelen könnyek kútja fogja fel.”
Mi az a végtelen könnyek kútja? Egy létező hely?
Egy víznyelő.
Köszönöm! Gracias!
- Gyere csak! - Mi az?
A pergamenen az állt:
„Kalaman király és kincse a végtelen könnyek kútjában nyugszik.”
Azt hittem, ez egy metafora.
De nem az.
A Végtelen Könnyek Kútja egy létező hely.
Egy víznyelő.
Van a térképen egy víznyelő.
Ott lehet a sír.
- Ez sokkal jobb, mint a könyveid. - Mi?
Nem sértésnek szántam.
- Csak vicceltem. - Ugyanolyan jó.
- Vicceltem. - Te oda akarsz menni!
- Mi? Dehogy! - Dehogynem!
Őrültség lenne.
De olyan közel járunk hozzá, és nem…
Nem.
Ez a te történeted. Hogy akarod tovább írni?
Szeretném tudni, hogy ott van-e,
hogy volt-e ennek értelme.
Jó, akkor menjünk!
Maradunk még egy napot. Napfelkelte után elindulunk megkeresni a kutat.
- És ha nem találunk semmit? - Legalább megpróbáltuk.
És Fairfax?
A rendőrök már keresik. Ne aggódj miatta!
- Ez őrület! - Igen, de nézz magadra!
Miért?
Most látom először rajtad azt, hogy egyáltalán nem félsz.
És hogy élsz.
Szólok nekik, hogy változott a terv, és kerítek fuvart.
Hova mész?
Látom, találkozott a barátommal.
Azt mondta, köszönés nélkül akart repülőre szállni.
Mire én: „Az én Lorettám? Ugyan!
Hisz csak ő vezethet el engem a sírhoz.”
Ne fogjon már ilyen erősen!
Vegye le rólam a kezét!
Engedjen el!
Szükségem van egy autóra. Van itt valakinek kocsija?
Nem!
Kell egy kocsi. Odaadom érte az órámat. Nagyon drága.
Van kocsija? Ez egy Bulgari. Világít a sötétben.
- Vízálló. - Nekem van motorom.
Menő, mi?
Egy minibár minden járművet feldob.
Igyon egyet!
- Muszáj ezt? - Igen.
Attól tartok, kissé neheztel magára.
Valami motoros baleset történt a barátaival.
Miért csinálja ezt?
Olyat akarok, ami senki másnak nincs.
Amikor apám odaajándékozta…
Mint mondtam,
amikor apám odaajándékozta a birodalmát a kisöcsémnek…
Az meg kicsoda?
Egy mopedes Ken baba?
Ismerős valahonnan.
Azt kötve hiszem.
Mert ő egy magasan képzett harcászati specialista,
aki Afganisztánban, Irakban,
Kuvaitban és Sarasotában edződött.
A bőre hibátlan, ekcémának nyoma sincs.
És addig nem nyugszik, míg meg nem ment!
Húzódjon félre ezzel a tartálykocsival,
hacsak nem akar meghalni, mint az ő barátai.
Ő a felelős a halálukért.
Nem volt ugyan szándékos,
de attól még meghaltak, szóval…
Oké, ki ez a fickó? Tudom, hogy már láttam valahol.
Na ne! Ez a maga címlapmodellje, ugye?
Tudtam, hogy valahonnan ismerős.
Menj fel és öld meg kreatív módon!
Imádom nézni a macsók bukását.
Mégiscsak szeretném azt az italt.
Basszus!
Nem baj, ha tele töltöm?
Töltse csak! Te jó ég, még sose használt poharat?
Bocsi!
Mit tenne Jack Trainer?
Nagyon meleg van itt. Más is érzi?
Most szexi próbál lenni? Ez nagyon bizarr, ne csinálja!
Megrengethetném a világát.
Csicsikálj szépen! Rajta!
Szünet!
Folytathatjuk!
Ne lődd le! Szükségem van rá!
Jézusom!
Vidd már odébb a lábadat!
Csicsikálj szépen, seggfej!
Kifelé innen!
Jó nagydarab!
Ajjaj!
Mi?
Gyerünk már!
Ne!
Hé! Befelé!
Ő vagy én?
Nem a maga egyik olcsó, női fantáziakönyvében vagyunk, Loretta.
Ez a való világ.
És meg fogjuk ölni őt.
Árulja el, hol van a sír!
Helló! Nem tudom, ki van szolgálatban, de küldjenek ide rendőröket!
Ide!
Zárva vagyunk.
Zárva?
Tudják, már másfél éve nem aludtam.
Másfél éve!
Mindkét végén égetem a gyertyát, éjt nappallá téve dolgozom,
sokkal régebb óta, minthogy elrabolták volna a barátomat.
Másra sem vágyom,
mint hogy pihenhessek,
bort ihassak, még ha túl fáradt is lennék, hogy megigyam.
És egy masszázs is rám férne.
Azt szeretném, ha valaki megmasszírozná a vállamat és a lábamat,
méghozzá egyszerre.
Az se érdekel, ha ez logisztikailag értelmetlen.
Keményen megdolgoztam érte!
Tudom, hogy maguk is keményen dolgoznak,
szóval nem szívesen kérem ezt,
de kérem, legyenek nyitva még pár percig,
mert ha nem,
a barátnőm és a címlapmodellje meghal.
Nem lehet simán bejutni.
És a barlangoknál?
Az túl veszélyes lenne.
Akkor majd nagyon óvatosak leszünk.
Jöjjenek!
Erre!
Nem szeretek ijesztő barlangokba bemenni.
- Julian? - Juliannek hívják?
Nekem inkább tűnik Bucknak vagy Bruce-nak.
Vezess minket!
Rajta! Ne féljenek!
Óvatosan!
- Bruce! Julian! - Julian, ne!
Nos…
Ne hagyjuk, hogy halála hiábavaló legyen!
- Előre felfelé! - Hogyhogy előre?
Már úgysem segíthetünk rajta.
Basszus!
- Nincs itt semmi. - Oké.
Menjünk vissza a hajóra! Ennek vége. Nem kell másnak is meghalnia.
Nem, szellőt érzek!
Itt egy alagút, ami elvezethet a sírhoz.
- Ez nem emberméretű. - Már akinek.
Olyan, mint egy gyerekcsúszda.
- Inkább egy sziklazáróizom. - Egy trollánusz.
Márpedig átmennek az ánuszon… a lyukon… az alagúton!
- Miért pont ő? - Maga lesz a felderítőnk.
Nem, az lehetetlen.
Szóljon, ha átért!
Ha nem hallunk maga felől, Fabio meghal.
Én vagyok a megmentésre váró lány?
Semmi baj, megoldom.
Sajnálom, de nekem ez nem megy.
- Hé! - Mi az?
Érzed ezt a szagot?
A több évszázadnyi denevérürüléket? Igen, érzem.
Végy egy nagy levegőt!
Ez az!
Képes vagy rá, Loretta!
Látom a kiutat!
Azt a durva élet!
Sikerült!
Átértem!
Teljesen biztonságos.
Rajta, maga jön!
Megyek én is! Azonnal ott leszek, oké?
Miért ide építették?
Hogy lehet így imádni vagy csak emlékezni rá, ha senki sem látja?
Nem azért épült.
Ez nem Kalaman hatalmát jelképezi.
Ez egy gyászoló nő búvóhelye.
Taha azért jött ide, hogy elhunyt kedvesével legyen.
Kettesben akart lenni vele.
Taha nem szívesen lát itt minket.
Fogd már be, Rafi!
Ez csak a vulkán.
Gyerünk!
Tovább kell mennünk.
Gyerünk, izomagyúak!
Nyissuk ki!
- Ne háborgassuk őket! - Rajta lesz a fejdísz!
Nem azért jöttünk ide, hogy lerójuk a tiszteletünket.
Egyedül nem…
Sajnálom, nagyi!
Az meg mi?
Azok kagylók?
Kagylóból készült a korona?
Hol van a kincs?
Ott van mellette.
A halott ipse?
Nézze!
Így udvarolt.
Kalaman átkutatja a szigetet valamiért.
Ritka vöröskagylóért.
Szerelme bizonyítékaként egy éven át minden nap adott neki egyet,
és végül koronát készítettek belőle,
ami vörös és tüzes, mint a szerelmük,
míg végül Taha elfogadta a felkérését.
Nem az ékszerek számítottak.
Kalaman és Taha kincse nem anyagi természetű.
A szerelmük a kincs.
Ezt jelentette, és ez nekik elég is volt.
Szóval ennyi?
Egy olcsó metaforára áldoztam
annyi pénzt és energiát?
- Szerintem jó kis metafora. - Fogja be!
Mennünk kell!
- Menjünk! - Nem, itt maradnak!
Ha már olyan költőinek érzik ezt, akkor töltsék életük utolsó pillanatait
ennek a jó kis metaforának a hatása alatt!
- Befelé! - Micsoda? Ne már!
- Másszunk a sírba! - Oké.
Végül is jobb ha élve temetnek el, mint halva.
- Dehogy jobb. - Igazán sajnálatos.
Olyan jó kis történet ez.
Kár, hogy senkinek nem mesélhetik el. Rajta!
De így meghalnak.
Ahogy te is, ha nem kapod össze magad!
Gyere ide!
Ez tök jó.
Egyáltalán nem ez a rémálmom 14 éves korom óta.
Hova sietsz? Ez nem verseny!
Mit csinálsz? Gyere vissza!
Lehet, hogy megvásárolta a szigetet, de most a sziget dönt a sorsa felől!
Nem hagyhatsz itt csak úgy!
Rafi! Gyere vissza!
Kell egy csónak!
Hé, álljunk meg!
Segítség!
Az egyik helyi ellopta a hajómat!
Nem láttot egy barna hajú, flitteres ruhát viselő nőt?
Nem. Csak nem bajban van?
Nagyon fura.
Régen azt gondoltam,
hogy ez olyan romantikus.
Igen?
Hogy koporsóba zárva temet be a láva,
vagy hogy halottakkal lógsz?
Az elveszett szerelem mellé feküdni.
Ahogy Taha is tette.
Te jó ég!
Istenem!
Sajnálom.
Sajnálom, hogy nem tudtalak megmenteni.
Hogy nem voltam Dash.
Igazad van.
Nem is hasonlítasz Dashre.
Nem fehér lovon érkeztél, hogy megments.
Hanem egy törött kipufogójú kölcsönrobogón.
Igen.
Képtelen lettem volna egy ilyen Dasht megalkotni.
Mert sosem ismertem olyan Dasht, mint Alan.
Annyira féltem, hogy megint csalódok,
hogy feladtam az életet.
Nem láttam az orrom előtt lévő jó dolgokat.
Sajnálom, hogy téged is csak most láttalak meg.
Nekem is be kell vallanom valamit.
Nagyon tetszett, amerre haladt az új történetünk.
Kíváncsi voltam rá, mi lesz a vége.
Loretta és Alan kalandjai.
Ennél azért jobb cím kéne neki.
Igen, mindenképp.
Bocsi, csak Taha combcsontja bököd.
Rafi itt felejthette.
Egy feszítővasat? Segíthet megszökni.
Direkt hagyta itt.
Király! Mindig is kedveltem.
- Egy… - Jól van.
- …kettő, három! - Oké.
Jobb lett volna, ha eleve nem hagy itt minket, de…
Oké.
Dulcius ex asperis.
Nehézség után édesebb.
Másszunk fel egy fára!
Nem, hagyjuk, a fák is égnek!
Oké.
- Visszamehetünk az alagúton keresztül. - Biztos, hogy nem.
Jöhet más ötlet!
Követhetjük azt az áramlatot az óceánig.
Honnan tudjuk, mi van odaát?
Nem tudjuk.
Egyféleképpen deríthetjük ki.
- Megéri a kiütést. - Azt mondod?
Alan?
Alan!
Alan?
Alan!
Te jó ég, hát élsz!
- Igen. - Azt hittem, megöltelek.
Az ott Beth?
Loretta!
Beth!
- Beth! - Beth!
Beth!
Beth, tényleg te vagy!
Mit keresel itt?
Mondtam, hogy rám számíthatsz, csajszi!
Úgy sajnálom!
Tönkretettem a ruhát!
Mi?
Mindegy! Majd később!
Találtam egy brit fickót egy barlangban.
Azt hittem, egy kisfiú, de szakálla van.
Beth, az Fairfax! Ő rabolt el!
Ő a rosszfiú, Beth! Megölte a tréneremet!
Kapjátok el!
Állítsák meg!
Rám számíthatsz, csajszi!
Hova futottál? Hajón vagyunk.
Haláli ez a fickó!
- Tartalak! - Ússzatok a sziklához!
- Tartalak. - Nem, én tartalak.
Nyugi, kimentünk benneteket!
„Egy közeli sziklán leltek menedékre.
Alan kihúzta Lorettát a vízből,
erős kezével magához vonta,
és azt súgta…”
Nyugi! Most már biztonságban vagy.
„Loretta rögtön érezte, hogy új kalandjuk még csak akkor kezdődött.”
A Tűzkorona
„A szűkös megmenekülésük okozta szenvedély
csak még jobban feltüzelte Loretta vágyát.
Alig várta, hogy lássa, amint a forró láva kitör Alan…”
Ne a jó résznél hagyd abba!
Úgyis olvasott már hasonlót.
Nem megmondtam?
Ez a világ legszebb tengerpartja.
Később megmutathatom a Varázs-öbölt.
Vidd inkább Randyt!
Ne feledd, csak a plátói férfi barátom vagy!
Plátói? Jól hangzik.
Nem tudom mit jelent, de tetszik a hangzása.
Tessék, Randy!
- Kedvesem! - Angyal vagy! Köszönöm!
Honnan tudtad?
Jó kis vége lett a könyvturnénak.
Van egy kifejezés, amit ilyen helyzetekben szoktam használni.
Quid deinde?
Azt jelenti latinul: „És most mi lesz?”
Quid cogitas?
Buca di Beppo.
- Mást nem tudok latinul. - Igen.
Direkt ezért néztem utána annak az egynek.
Szóval, most mi lesz?
- Milyen folytatást írnál? - Nem tudom.
- Te mit írnál? - Azt akarod, hogy én írjam?
- Próbáld meg! - Jó, megírom én.
Oké.
„Ott álltunk… álltak a parton.”
Így legalább tudja az olvasó, hol vagyunk.
Miért nevetsz ki máris?
- Csak mosolygok. - Persze.
„Pálmafák húzódnak
egy fakéregbarna hajú lány felett. Egy döglött medúza pedig…”
Csak azt sorolod, amit most látsz.
„A férfi ideges volt, mert nagyon tetszett neki a nő.”
Szépen megírtad.
- Köszi! - Szívesen.
Akkor folytatom.
„Mélyen a szemébe nézett.
Csak egyvalami volt, ami az óceánnál is erőteljesebb lüktetett…”
- Nem, a lüktetés felejtős. - Miért?
Nem nyithatsz ezzel.
- Te is folyton használod. - De nem azzal kezdem.
- Ki kell érdemelni. - Lüktetésszakértő lettél?
Általában a negyedik fejezetben kerül elő.
Te minden fejezetben használod. „Pulzál.”
Az a lüktetés előfutára.
- „Vonaglik.” - Az meg már ötödik fejezet.
- És ha csak csókolóznának? - Sima csók?
Igen. Fejezetkezdésnek.
A kezdés nekem jól…
Mit szólsz, milyen volt?
Ütős első fejezet.
Azt a…
Hisz meghaltál!
Az agyad kijött az arcodból és a torkomra szaladt!
- A számban volt! - Ne mondd ezt!
- Éreztelek. - Ne csináld!
Az agyunknak csupán 10%-át használjuk, szóval átnyergeltem másik 10%-ra.
Szóval jól vagy?
Száz százalékig.
Vagyis 10%-ig.
Azt hittük, meghaltál.
Dolgoznom kell a dühkitöréseimen.
- Persze. - Meg kell szabadulnom a haragtól.
Jó újra látni.
Mellőzzük a beszélgetést!
Csukjuk be a szemünket és koncentráljunk a légzésre!
Nagyon jó!
Ez az!
A feliratot fordította: Fekete Márk