СЕРІАЛ NETFLIX
Сідайте.
У мене була цікава розмова із вашою сусідкою Керол Салліван.
Ви погрожували їй мастихіном?
Боже.
Ні, я мила пензлі. І забула, що тримала його в руці.
Мені здалося, що вона напала на мого різнороба.
Це було непорозуміння і я вибачилася.
Що це? Чому ви це пишете?
Ще сказала, що бачила, як ви розмовляли з Честіті у день вбивства.
-Думала — ви не знайомі. -Так і є.
Ми перестрілися лише напередодні.
Керол сказала, що бачила, начебто у вас із Честіті виникла сварка.
Що ви вистрибнули з авто, залишили його посеред вулиці
та вчинили бешкет.
Цій жінці більше нема що робити, як у вікно дивитися?
Про що саме ви говорили з Честіті?
Вона викидала маркери, які я віддала дочці Ніла.
Не сподобалось, як вони пахнуть.
Це якесь божевілля. Я би не вбила людину через маркери.
А через що би вбили?
Добридень.
Зараз я візьму ваші відбитки пальців.
Ви знайомі з цією процедурою?
Ні.
Я буду відтискати ваші чорнильні відбитки
на цю дактилоскопічну карту.
Вам потрібно дати мені праву руку,
я почну з великого пальця правої руки.
Отже, тиснути пальцем на карту не потрібно.
Треба його перекочувати. Сильно натиснете — розмаститься.
Ми будемо легенько перекочувати його.
Гаразд, давайте.
Добре. Ні, просто…
Пані, дайте мені його перекочувати.
Ось так.
Мені легше працювати із людьми у моргу,
бо часто живі намагаються допомогти.
Тепер шостий номер.
То великий палець лівої руки.
Як ваш день?
Нормально.
Добре. Це все, що мені треба.
Гарного вам вечора.
Це все? Я можу йти?
Чому квіти?
-Даруйте? -Ви малюєте квіти. Чому?
Ви про це хочете поговорити?
Я бачила картини у вас удома.
Гарні.
Ви дуже талановита.
Дякую.
Не розповісте?
Добре. Я не завжди малювала квіти.
Спершу я малювала пейзажі, яхти —
те, що купують туристи.
Я була бідною художницею, сяк-так перебивалася.
Мій перший успішний мазок вийшов зовсім випадково.
Якось мені стало нудно і я намалювала свого собаку у вигляді Мони Лізи.
Людям це сподобалося.
Почали надходити сотні замовлень.
Це нагадувало кустарне виробництво.
Малювання собак героями відомих картин.
Але у мене почалося вигорання,
і я перестала малювати
аж до вагітності Елізабет.
У мене був ризик передчасних пологів,
і мене поклали на збереження.
Одного дня медсестра принесла неймовірно гарний букет квітів.
Я дивилася на нього і відчула,
як у мені росте запал, якого я ніколи не відчувала,
і я знала, що маю їх намалювати.
Мій чоловік із нашим різноробом Б'юелом
змайстрували мені мольберт, аби я могла малювати, лежачи в ліжку.
Я ще ніколи не відчувала такого зв'язку із тим, що малюю.
Було щось в їхній недовговічній красі,
такій витонченій, проте сміливій, аби розкритися
у такому часом грубому світі.
Наступні три місяці в лікарняному ліжку я не займалась нічим крім малювання…
і це були мої найкращі роботи…
до народження Елізабет.
Я перестала малювати, коли…
Коли Елізабет не стало.
Мабуть, це була дуже важка втрата для вас.
Я була би така зла.
Гарна спроба.
Думаєте, що заговорите мене і я зізнаюся, що була зла й вбила людину?
Я не хочу вас заговорювати.
Але якщо вам зручніше говорити у присутності адвоката…
Не потрібен мені клятий адвокат.
Мені нічого приховувати. Я нічого не зробила.
Може, зробили й не пам'ятаєте?
-На що ви натякаєте? -Послухайте ось це.
911. Що у вас сталося?
Вбивство. Жінку вбили.
Кентербері Гілл, 406. Скоріше!
Пані, не спішіть. Повторіть, будь ласка, адресу.
Кентербері Гілл, 406…
Ні, чекайте. Це моя адреса. 40…
407! Кентер…
Не схоже на голос людини у здоровому глузді.
Це маячня. Я би нікого не скривдила!
Я вірю, що ви в це вірите.
Кілька років тому в Рокпорті був один випадок.
Чоловік убив дружину, з якою прожив 33 роки.
Він їй ніколи й злого слова не сказав.
Однієї ночі ні з того ні з сього
він перевернувся в ліжку, схопив лампу
та бив нею дружину, доки не розтрощив тій череп.
Він випив снодійне, запив алкоголем.
Прокинувся наступного ранку.
Він і гадки не мав, що це він зробив.
Детективе Лейн.
Я скоро повернусь.
Міс Вітекер, встаньте, будь ласка.
Обличчям до стіни.
-Що таке? -Складіть руки за спиною.
Що коїться?
Відбитки збігаються.
Анно Вітекер, вас заарештовано за вбивство Честіті Лінкус.
-Ні, я… -Ви маєте право зберігати мовчання.
Детективе Лейн.
Все, що ви скажете, може бути і буде використане проти вас у суді.
Складіть свій одяг у пакет.
Складіть усі коштовності сюди.
ЕЛІЗАБЕТ
Дуґласе?
Візьми мою руку.
Що ти тут робиш?
Усе добре. Ходімо зі мною.
Що відбувається?
Треба ще трішки пройти.
Весілля?
Другий шанс на кохання.
Дуґласе, зачекай.
Чекайте.
ВІДДІЛОК ПОЛІЦІЇ
Я така рада тебе бачити.
Дуже тобі дякую.
А тепер пообіцяй мені, що не втечеш із країни,
бо тоді з мене здеруть 500 000 $.
Єдине місце, куди хочу втекти, — це моє ліжко.
-То ти її вбила? -Слоун! Ні. Господи.
-Можеш мені розповісти. -Нічого розповідати.
Ти маєш мені це пояснити.
За цю позику я заклала галерею.
Я би теж хотіла пояснень, бо в цьому взагалі нема сенсу.
Ти була одержима тією сім'єю.
-Ти була одержима тою жінкою. -І тому її вбила?
-Твої відбитки на знарядді вбивства. -Боже, Слоун, ти ж мене знаєш!
Сталося стільки всього. Тобі стільки раз було погано.
Мені зараз дуже погано і не завадила би підтримка подруги.
Я твоя подруга, Анно.
Насправді, якби ти попросила, я б відвезла тебе в Мексику.
Просто зараз.
Я не вбивала її, Слоун.
Мені нема від чого тікати.
Хочеш, побуду з тобою сьогодні?
Ні, все буде гаразд.
Я тобі не вірю.
Так, ніхто не вірить.
Боже.
Слоун, у мене все… Ніл.
Я бачив, як поліцейські зранку робили обшук твого дому.
Говорив із одним.
-Сказав — тебе обвинувачують у вбивстві? -Я не…
Я прийшов дещо показати.
Якщо знову наблизишся до Емми чи до мене,
я ним скористаюсь.
Бляха муха.
Що за чортівня там коїться?
ПСИХОТЕРАПЕВТ
-Алло. -Треба поговорити.
-Не можу. Я з пацієнтом. -Схоже, я когось вбила.
Мене обвинуватили у вбивстві,
і у мене на горищі кров.
-Заспокойся. -Не кажи мені заспокоїтись.
Я тобі збрехала.
Я вживала алкоголь і пила ті таблетки, що ти прописав.
Може, я й зробила це, просто не пам'ятаю.
-Я нічого не розумію. -У неї було таке життя, як я хотіла.
Таке, як у мене колись.
У кого?
У жінки в домі навпроти.
Просто дихай.
Здається, я її вбила.
На горищі є кров.
Що як я багато кого вбила?
Анно, я знаю тебе як ніхто інший.
Ти — не вбивця, і я не просто психіатр.
Я був твоїм чоловіком.
Ну,
це ж я вбила нашу дочку.
-Що ти таке говориш? -Ти не хотів її брати в той день.
Ти навіть не знав, що то був День дітей на роботі, поки я не сказала.
Це через мене Елізабет загинула.
Анно, припини.
Це я залишив її саму в тому кабінеті.
Якщо хто й винен, то я.
Ти робив свою роботу, Дуґласе.
Моєю головною роботою було оберігати доньку.
І я не впорався.
Ти не винний.
Я певен, що ти не винна.
Може, у цьому ніхто не винен, окрім Майка Душогуба.
Може, то його слід ненавидіти, а не себе.
Не одне одного.
Я не зможу тебе ненавидіти.
Навіть враховуючи, що це я знищила наш шлюб?
Я відгородилася від тебе.
Не можна відгородитися від того, хто вже зачинив двері.
Я більше не знав, як любити.
Попри всі мої дипломи, я й гадки не мав, як із цим упоратись.
Анно, ти зараз на горищі?
Ні.
Добре. Ти туди піднімешся.
Гаразд.
Дуґласе, мені страшно.
Не бійся. Я тут.
Кров…
Що би там не було, ти з цим упораєшся. Я з тобою.
Анно, ти зможеш.
Добре.
Уяви, що я тримаю тебе за руку.
Боже.
О господи.
Що таке? Що там?
Це фарба.
Просто червона фарба.
Бачиш? Ти нікого не вбивала.
Тоді чому в мене є цей спогад…
Спогад, як я зарізала її?
«Подивись на мене. Я така красуня».
Ідеальне обличчя, ідеальне тіло,
ідеальне життя.
Я не її зарізала.
Я порізала картину.
Я нікого не вбивала.
Звісно, що ні.
Але поряд із її тілом знайшли мій мастихін.
На ньому мої відбитки.
Має бути якесь пояснення.
Хтось міг узяти його в тебе вдома.
Хто?
Чи міг хтось залізти до тебе додому?
«БУДЬ-ХТО МОЖЕ БУТИ ХУДОЖНИКОМ»
О господи!
Анно?
На даху жив Б'юел!
Що?
Я знала, бо чула звуки. Це був клятий Б'юел.
Мати рідна.
Дуґласе, чи є щось про Б'юела, що ти від мене приховав,
коли найняв його ремонтувати поштову скриньку багато років тому?
-Що, наприклад? -Щось про минуле.
Як він став різноробом?
Був моїм пацієнтом.
-Твоїм пацієнтом? -Першим.
Я його реабілітував і він рано вийшов.
Звідки?
З державної лікарні. Його визнали неосудним злочинцем.
Що він скоїв?
Він убив усю сім'ю молотком.
Чому ти мені про це раніше не сказав?
Думав — не захочеш, аби він на нас працював.
Не захотіла б!
Треба було полагодити поштову скриню.
Він її досі не полагодив!
-Що? -Це Б'юел зробив.
Він її вбив.
Мабуть, взяв один із моїх мастихінів.
Він був у рукавицях, тому на ньому мої відбитки.
Анно, де зараз Б'юел?
Я не знаю.
Слухай мене. Тікай звідти.
Анно, забирайся звідти!
Б'юеле!
Ні!
Переклад субтитрів: Марія Подвісньова.