SERIÁL NETFLIX
Posaďte se.
Měla jsem zajímavý rozhovor s vaší sousedkou Carol Sullivanovou.
Vyhrožovala jste jí špachtlí?
Panebože.
Ne, myla jsem si štětce. Zapomněla jsem, že ji mám v ruce.
Myslela jsem, že obtěžuje údržbáře.
Bylo to nedorozumění a omluvila jsem se.
Proč si to zapisujete?
Také říkala, že vás viděla mluvit s Chastity v den vraždy.
- Nevěděla jsem, že se znáte. - Ne.
Poznala jsem ji den před tím.
Carol prý viděla něco, co vypadalo jako hádka mezi vámi a Chastity.
Prý jste vyskočila z auta,
nechala ho běžet na ulici,
začala na ni řvát?
Ježíši, co ta ženská dělá? Celej den jen kouká z okna?
O čem jste s Chastity mluvily?
Vyhazovala fixy, které jsem dala Neilově dceři.
Prý se jí nelíbilo, jak smrdí.
To je šílený. Nezabila bych někoho kvůli fixům.
A kvůli čemu teda?
Zdravím.
Jen vám vezmu otisky prstů.
Víte, jak to probíhá?
Ne.
Budu pokládat vaše prsty pokryté inkoustem na tento papír.
Teď mi dejte svou pravou ruku
a začnu s vaším pravým palcem.
Nebudete palec tlačit dolů,
spíš jen tak válet.
Kdybyste zatlačila, rozmazal by se.
Takže jen jemně válíme.
Tak jdeme na to.
Dobře. Ne jen…
Jen mě nechte jím jemně válet.
To je ono.
Připadá mi to snazší s lidmi při pitvě,
protože živí lidé se mi často snaží až příliš pomáhat.
Teď šestý.
To je váš levý palec.
Jak se máte?
Dobře.
Tak jo. To je všechno.
Dobrou noc.
Je to vše? Můžu jít?
Proč květiny?
- Prosím? - Malujete květiny. Proč?
O tom chcete mluvit?
Viděla jsem u vás ty obrazy.
Jsou nádherné.
Jste velmi talentovaná.
Děkuju.
Nechcete mi to říct?
Fajn. Nemalovala jsem vždy květiny.
Když jsem začínala, malovala jsem krajiny, plachetnice,
věci, co turisté kupují.
Byla jsem hladová malířka, co sotva vyjde s penězi.
Můj první střet s úspěchem byl vlastně náhoda.
Jednou jsem se nudila a namalovala svého psa jako Monu Lisu.
A lidem se to líbilo.
Měla jsem spoustu objednávek.
Stala jsem se domáckým průmyslem,
co přetváří psy lidí v mistrovská díla.
Ale pak přišlo vyhoření
a úplně jsem se malování vzdala…
dokud jsem neotěhotněla s Elizabeth.
Mohl to být předčasný porod,
tak mi přikázali zůstat v posteli.
Jednoho dne sestra přinesla tu nejkrásnější kytici.
Zírala jsem na ni a pocítila jsem,
jak se ve mně vzedmula taková vášeň, jakou jsem nikdy necítila,
a věděla jsem, že ji musím namalovat.
Můj manžel a náš údržbář, Buell,
mi vyrobili stojan na míru, abych mohla malovat z postele.
Nikdy jsem necítila takové propojení.
S tou jejich křehkou krásou,
tak jemné, ale zároveň odvážné se otevřít
ve světě, který umí být tak krutý.
Další tři měsíce jsem v té posteli nedělala nic jiného, než malovala…
a byla to má nejlepší díla.
Pak se narodila Elizabeth.
Přestala jsem malovat, když…
Když Elizabeth zemřela.
Muselo pro vás být velmi těžké takhle o dceru přijít.
Byla bych tak naštvaná.
Dobrý pokus.
Chcete mě přimět říct, že jsem byla tak naštvaná, že jsem někoho zabila?
Nechci vás k ničemu přimět.
Ale pokud byste tu raději chtěla právníka…
Nepotřebuju právníka.
Nemám, co skrývat. Nic jsem neudělala.
Co když si to nepamatujete?
- Co tím chcete říct? - Poslechněte si něco.
Policie. Co se děje?
Stala se vražda. Zavraždili ženu.
406 Canterbury Hill. Rychle!
Zpomalte. Můžete tu adresu zopakovat?
406 Canterbury…
Ne, počkat, to je moje adresa. 40…
407 Canter…
To nezní jako někdo při smyslech.
To je šílený. Nikomu bych neublížila!
Věřím, že tomu věříte.
Před pár lety došlo v Rockportu k případu.
Muž zabil svou ženu, se kterou byl 33 let.
Vždycky byl na ni jen milý.
A pak se jednou v noci jen tak přetočil v posteli, popadl lampu
a mlátil ji, až ji rozdrtil lebku.
Vzal si prášky na spaní a smíchal je s alkoholem.
Když se ráno probudil,
vůbec netušil, že to udělal on.
Detektivko Laneová?
Hned jsem zpátky.
Paní Whitakerová, můžete se prosím postavit?
Čelem ke zdi.
- Co se děje? - Dejte ruce za záda.
Co se to děje?
Otisky se shodovaly.
Anno Whitakerová, zatýkám vás za vraždu Chastity Linkousové.
- Ne, já… - Máte právo nevypovídat.
Detektivko.
Cokoliv, co řeknete, může být u soudu použito proti vám.
Oblečení dejte do sáčku.
Všechny šperky dejte sem.
Douglasi?
Dej mi ruku.
Co tady děláš?
To nic. Pojď se mnou.
Co se to děje?
Ještě kousíček.
Svatba?
Druhá šance na lásku.
Douglasi, počkej.
Počkat.
POLICIE
Tak ráda tě vidím.
Děkuju ti.
Jenom mi slib, že neutečeš ze země,
jinak přijdu o 500 000 dolarů.
Chci utéct maximálně do postele.
- Udělalas to? - Sloane! Ne. Proboha.
- Mně to můžeš říct. - Není co.
Dlužíš mi nějaké vysvětlení. Musela jsem si vzít půjčku na galerii.
Taky bych ráda vysvětlení, protože to vůbec nechápu.
Bylas tou rodinou posedlá.
- Tou ženskou taky. - Tak jsem ji zabila?
- Tvoje otisky byly na vražedné zbrani. - Sloane, vždyť mě znáš!
Stalo se toho hodně. Bylas na tom špatně.
Teď jsem na tom fakt špatně a hodila by se mi kámoška.
Jsem tvoje kamarádka.
A kdybys mě o to požádala, odvezla bych tě i do Mexika.
Hned teď.
Neudělala jsem to.
Nemám před čím utíkat.
Mám u tebe dnes zůstat?
Ne, budu v pohodě.
Nevěřím ti.
Jo, to nikdo.
Panebože.
Sloane, jsem v… Neile.
Ráno jsem viděl, jak to tu prohledává policie.
Mluvil jsem s nimi.
- Obvinili tě z vraždy? - Nic jsem ne…
Přišel jsem ti něco ukázat.
Jestli se k Emmě nebo mně ještě někdy přiblížíš,
použiju ji.
Zatraceně.
Co tam nahoře sakra je?
TERAPEUT
- Prosím? - Potřebuju tě.
- Mám tu pacienta. - Asi jsem někoho zabila.
Obvinili mě z vraždy a na půdě je krev.
- Klid. - Neříkej mi, ať se uklidním.
Lhala jsem ti.
Pila jsem a brala ty prášky, cos mi předepsal.
Možná jsem to udělala a jen si to nepamatuju.
- Mluvíš nesmysly. - Měla život, jaký jsem chtěla.
Život, který jsem kdysi měla.
Kdo?
Ta žena v domě přes ulici!
Dýchej.
Asi jsem ji zabila.
Na půdě je krev.
Co když jsem zabila spoustu lidí?
Anno, znám tě líp než kdokoli jiný.
Nejsi vrah a já nejsem jen psychiatr.
Byl jsem tvůj manžel.
No, zabila jsem i naši dceru, ne?
- O čem to mluvíš? - Nechtěl jsi ji vzít.
Nevěděl jsi, že ji máš vzít do práce, dokud jsem to neřekla.
To kvůli mně je Elizabeth mrtvá.
Anno, přestaň.
To já jsem ji nechal v té místnosti o samotě.
Jestli je to něčí vína, tak má.
Měl jsi své povinnosti, Douglasi.
Mou hlavní povinností bylo chránit naši dceru.
A selhal jsem.
Není to tvoje vina.
A už vůbec ne tvoje.
Možná za to nemůže nikdo, jen Masakrující Majk.
Možná bychom měli nenávidět jeho, ne sami sebe.
Ne jeden druhého.
Nemohl bych tě nenávidět.
I když to já jsem zničila naše manželství?
Uzavřela jsem se ti.
Nemůžeš se uzavřít před někým, kdo je sám uzavřený.
Nevěděl jsem, jak dál milovat.
I přes všechny své tituly jsem netušil, jak mám cokoli z toho zvládnout.
Anno, jsi teď na té půdě?
Ne.
Tak jo, běž tam.
Dobře.
Mám strach.
Nemusíš se bát. Jsem tady.
Ta krev…
Ať je tam cokoli, zvládneš to. Jsem tu.
Ty to zvládneš, Anno.
Tak jo.
Představ si, že tě držím za ruku.
Bože.
Panebože.
Co? Co je to?
Je to barva.
Jenom červená barva.
Vidíš? Nikoho jsi nezabila.
Tak proč mám tu vzpomínku…
Vzpomínku, jak ji bodám?
„Podívej na mě. Jsem tak krásná.“
Dokonalý obličej, dokonalé tělo,
dokonalý život.
Nebodla jsem ji.
Bodala jsem do obrazu.
Nikoho jsem nezabila.
Samozřejmě že ne.
Ale u jejího těla našli moji malířskou špachtli.
Jsou na ní moje otisky.
Musí to mít vysvětlení.
Někdo ti to mohl z domu vzít.
Kdo?
Mohl se tam někdo dostat bez tvého vědomí?
KAŽDÝ MŮŽE BÝT UMĚLEC
Panebože!
Anno?
Buell tady žije.
Co?
Věděla jsem, že slyším zvuky. Byl to Buell, sakra!
Ježíši Kriste.
Douglasi, existuje něco, co jsi mi o Buellovi neřekl,
když jsi ho před lety najal, aby nám spravil tu schránku.
- Jako co? - Něco o jeho minulosti.
Jak se stal naším údržbářem?
Byl pacient.
- Tvůj pacient? - Jo, první.
Rehabilitoval jsem ho a propustili ho dříve.
Odkud?
Ze státní nemocnice. Byl prohlášen duševně chorým.
Co udělal?
Zabil celou svou rodinu kladivem.
Proč jsi mi o tom neřekl už předtím?
Nechtěla bys ho najmout.
- Ne, to nechtěla! - Ale potřebovali jsme spravit schránku.
Pořád není spravená!
- Cože? - Byl to Buell.
Zabil ji.
Musel vzít moji špachtli,
ale měl rukavice. Proto jsou na ni jen moje otisky.
Anno, kde je Buell teď?
Já nevím.
Poslouchej mě. Okamžitě odtamtud zmiz.
Anno, vypadni odtamtud!
Buelli!
Ne!
Překlad titulků: Beata Krenželoková