СЕРІАЛ NETFLIX
ГРИБНИЙ КРЕМ-СУП СІМЕЙНЕ ПАКОВАННЯ
Мій чоловік говорив, що у мене надто бурхлива уява.
Що я забагато п'ю.
Що не можу відпустити минуле.
Що складаю плани і не дотримуюсь їх.
Що ніколи не одягаю куртку, а потім жаліюся на холод.
Що деколи у мене проскакує британський акцент, хоч я і не британка.
Він мав рацію. Стосовно всього.
Тому й розлучився зі мною.
Чорт.
Елізабет.
Люба, ми спізнимось у школу.
ШКОЛА МЕДІСОН
Ми кажемо дітям стільки брехні.
Не хвилюватися,
не боятися,
не вірити в монстрів.
Чому ми не кажемо їм правду?
Монстри існують.
Проте не під ліжками.
Анно.
Привіт, Керол.
Як ти?
Добре.
Так?
Зранку нічого не встигла.
Ти не передзвонила Марку.
-Щодо побачення сьогодні. -Так.
Так, мабуть, сьогодні не вийде.
Не можна відміняти в той же день.
Він важливий клієнт Скотта.
Та й уже три роки минуло.
Колись же треба рухатись далі.
Я знаю, що треба рухатись далі, але не знаю як.
Одягни плаття, причепурись.
Ти надто гарна, щоб сумувати вічно.
То ти підеш?
-Так, Керол, піду. -Клас. Скажу Скотту, щоб передав.
Скажи Марку, що Анна погодилась. Крапка.
А ще твої сорочки в мене в машині.
Їх здати в хімчистку, чи як? Знак питання.
Як там поштова скринька, Б'юеле?
Добре, місс Анно. Це буде непросто, але я її відремонтую.
ДУҐЛАС ВІТЕКЕР - УНІВЕРСИТЕТ ТАФТА МЕДИЧНА ШКОЛА Д. ГОПКІНСА
Ті самі чотири фотки.
Ну, принаймні не я одна стою на місці.
Колись ми були такі щасливі.
Хлопці, тут є коробка із написом «Емма»?
Так, чудово.
Добре.
Обережно.
Добре.
Дружини немає?
Привіт. Ви зателефонували до Вітекерів.
Анно-Пеліканно, це Слоун.
Не знаю, чи ти це взагалі слухаєш, бо пам'ять вже забита.
Від тебе кілька днів нічого.
Я трохи хвилююсь. Ти казала не хвилюватися,
тож я й не буду.
Але передзвони, бо почну хвилюватись.
А тепер дещо, що тобі вже набридло.
Так, ти сто раз казала, що вже нічого не малюєш,
і ти можеш відмовитись,
але у мене завтра виставка, і мені потрібна твоя картина.
Ні, не так. Я її хочу.
І потрібна. Проте я не давлю на тебе.
Прошу тебе.
Добре. Вже ненавиджу себе. Люблю тебе.
Передзвони мені.
Якою ж я була талановитою.
Ну, як тобі?
Думаєш, Керол би похвалила?
Знаю.
Мені б теж хотілось сидіти з тобою вдома у піжамі.
Я люблю тебе.
Може, хоч поцілуєш мене, поки я не пішла?
Я не можу.
Чому?
Бо я мертва.
ЕЛІЗАБЕТ
І чому я це постійно забуваю?
Коли минуле — ваше теперішнє,
хіба може бути майбутнє?
Його не може бути.
Ви застрягли в теперішньому зі своїм минулим.
ГОЛОСОВІ ПОВІДОМЛЕННЯ КЕРОЛ
Господи, як ти могла продинамити Марка?
Це погано вплине на Скотта. Ти навіть не…
#УДВОХКРАЩЕНІЖНАОДИНЦІ
Та ти знущаєшся!
Хто тут?
Бляха, треба випити.
Не позначив.
От бляха.
Привіт.
Це вам.
Нічого собі.
Вони прекрасні. Дякую.
Вибачте, але вони не від мене.
Їх уже давно доставили. Вони стояли на сонці, тож я…
Авжеж. Ні, я знаю.
Тому я й подякувала, що ви мені про них повідомили.
Тому й сказала: «Дякую».
Я Ніл. Ми щойно переїхали у дім навпроти.
Справді?
Анна.
Що ж, насолоджуйтесь квітами.
Гаразд.
Дуже гарні.
ОСЬ ТРОХИ НАТХНЕННЯ, ЯКЩО ТОБІ БРАКУЄ. ЦІЛУЮ, СЛОУН
Що ще тобі розповісти?
А, в нас нові сусіди!
Тато з маленькою дочкою.
Приблизно твого віку.
Тобто твого віку, коли ти…
Гаразд, мені час іти.
До завтра. Я люблю тебе.
ЕЛІЗАБЕТ ГОУП ВІТЕКЕР 2009-2018
ЯКБИ ТЕБЕ ВРЯТУВАЛА ЛЮБОВ, ТИ Б ЖИЛА ВІЧНО
Привіт.
Певно, ти моя нова сусідка.
Я Анна.
Мене звати Емма.
Що це в тебе?
Я продаю шоколад для нової школи.
Спробую продати якомога більше, щоб сподобатись дітям.
Скільки за п'ять коробок?
П'ятдесят доларів.
П'ятдесят. Гаразд.
Чекай тут. Піду наверх, принесу чекову книжку.
Знаєш, а ти читаєш думки, бо я саме дуже хотіла шоколаду.
Що ж…
То як тобі новий дім?
Тато каже, що кухня замаленька.
Ось як?
Твій тато добре готує?
Не так добре, як готувала мама.
Вона померла.
Мені шкода.
Знаєш, що я зроблю?
Я принесу тобі сьогодні смачнющу курячу запіканку на вечерю.
Справді?
-Чек виписати на твою школу? -Так.
Початкова школа Медісон.
В цю школу ходила Елізабет.
Яка Елізабет?
Одна особлива дівчинка.
Як і ти.
Який ви хочете?
Є щось із мигдалем?
Наша сусідка купила весь із мигдалем.
Вона погана?
Ні-ні, вона хороша.
Вона не схожа на хорошу.
Ти мила.
І чому я вічно про це забуваю?
Гей. Ви як?
Ви в порядку?
Так, усе добре. Господи, мені так шкода.
-Може, комусь зателефонувати? -Ні.
Ні, все гаразд.
Мені просто ніяково.
Усьому виною моя дурнувата омброфобія.
Страх дощу.
Хотіла принести вам запіканку.
Не треба було.
Хоча Еммі, мабуть, сподобалася б.
Певно, мамині страви їй подобалися більше, ніж мої.
Так, вона розповіла мені,
що ваша дружина померла.
Он як?
Так.
Це був…
нещасний випадок.
Ми були у нашому будинку біля озера
і вона потонула.
Емма все бачила.
Який жах.
Так.
У мене дочка померла…
три роки тому.
Боже.
Гарні картини.
Дякую.
Даруйте… Це ви намалювали?
Отакої.
Дружина захоплювалася мистецтвом.
Вона дуже довго ходила на гончарство,
але не була такою професіоналкою, як ви.
Я вже давно нічого не писала.
Так, ну,
горе вибиває з колії.
Так.
-Може, хочете кави? -Мабуть, час іти до Емми.
Так.
Але іншим разом — з радістю.
Чудово.
Не знаю, як вам дякувати.
-Із вами все буде добре? -Так.
-Чудово. -Так.
І я принесу вам іще одну запіканку.
Якщо наполягаєте.
Слухайте, ми живемо навпроти,
тож, як щось знадобиться…
Дякую.
Вибачте за непрошену пораду.
Почніть знову малювати.
Вам добре вдається.
Добре.
Чорт.
У запіканок так багато шарів,
як і в людей.
Проте, щоби з кимось зблизитися,
потрібне бажання відкинути ці шари
і показати себе справжнього.
Привіт.
Запіканка.
Я казала, що приготую.
-Маєте гарний вигляд. -Справді?
-Привіт, Анно. -Привіт.
Нічого собі, ще одна запіканка?
Ні. Я бачила, як її доставили,
і вона просто лежала на сонці. Тож…
Жартую. Вона моя.
Сподіваюсь, смакуватиме.
Ви…
Хочете з'їсти її з нами?
Я відкоркував пляшку вина. Не знаю, чи любите.
Я люблю вино.
Чудово, тож заходьте.
Тату, мій клас їде на екскурсію.
Можеш нас супроводжувати?
Як ти думаєш?
Еммо, я забув тобі розповісти.
Анна — художниця.
Можна я покажу свій малюнок?
Так, звісно.
-Принесеш дозвіл на екскурсію? -Так, добре.
Зазвичай із нею їздила мама,
а тепер доводиться мені.
Ви дуже добре її виховуєте.
Намагаюсь.
Гаразд, один дозвіл від батьків,
і моя качка.
-Еммо, вона неймовірна. -Дякую.
Качки — мої улюблені тварини.
Хотіла розмалювати світлішим зеленим,
але не маю такого маркера.
Здається, комусь вже пора спати.
Ні.
-Так. -Все гаразд.
Мені вже теж час іти.
-Почитаєш мені? -Звісно.
Лише помию посуд. Зустрінемось нагорі.
На це піде вічність.
Еммо…
Я можу почитати.
Тобто, якщо ви не проти.
Будь ласка.
Ви точно не проти?
З радістю.
-У вас росте чудова дочка. -Так.
Так, мені пощастило.
Я помив вашу форму для запіканок.
Ну що ви, не треба було.
Я погано впорався, якщо чесно.
Не зміг ось це відмити.
Думаю, вона вже була там.
Що ж…
Дивовижна запіканка.
-Боже, мені так шкода. -Нічого.
Нічого, у мене є ще.
Нічого страшного. Все доб…
Мабуть, мені час іти.
Що ж, дякую.
Так.
За все.
«ЖІНКА ПО ТОЙ БІК ОЗЕРА»
НІЛ КОУЛМАН - МАЮ ДОНЕЧКУ ЦЕ ПРИВАТНИЙ ОБЛІКОВИЙ ЗАПИС
ЗАПИТ НАДІСЛАНО
Я так звикла до кошмарів, що майже забула як це — мріяти.
Мріяти про майбутнє, де я більше не самотня.
Майбутнє, в якому я знову зможу комусь довіряти.
Майбутнє, в якому не буде монстрів.
Переклад субтитрів: Марія Подвісньова