Käraste Mina, förlåt att jag dröjt så med att skriva tillbaka.
Jag är förskräckt att höra att Jonathan är sjuk...
Jag hoppas han frisknar till snart, och att ni båda kan besöka mig.
Jag har faktiskt också känt mig sjuk.
Arthur säger att det är nerverna inför bröllopet, men jag vet att han oroar sig.
Jag är säker på att jag gjort rätt val, men det var inte ett lätt sådant.
Kan du tänka dig, att bli friad till två gånger på samma dag?
John, tack för att du kom. Ledsen att det blev sent.
Du behöver inte hålla låg profil, John.
Jag har studerat en patient med ett fascinerande beteende.
Det är Lucy, hon mår inte bra.
Hon hävdar att det inte är något fel.
Men jag tror att hon kanske skulle prata med dig.
Snälla.
Lucy!
Får jag komma in?
Lucy!
Professor Van Helsing! John, min vän!
Jag är otroligt tacksam. Jag söker ett andra utlåtande.
Och vad är ert första? Jag har inget.
Den stackars flickan är så svag, men jag hittar inte orsaken.
Stackars flicka? Nu förstår jag varför det var så brådskande.
Är denna kära vän kanske mer än bara en vän?
Nej, hon är förlovad med någon annan. Så din oro är rent professionell?
Hennes nyligen fattade beslut om förlovning, var inte till min fördel.
Jag förstår. Vem är den lycklige? Arthur Holmwood, en bra man.
Detta är hans hus. Ett av dem.
Och flickan själv? Ni har aldrig sett någon så livfull.
Attraktiv? Det är inte mitt ställe.
Jaså, mycket attraktiv. Var kan jag träffa unga fröken?
Lucy Westenra. Den här vägen.
Arthur, är det du?
Kom och håll om mig.
Jag är ledsen att göra er besviken, men Arthur kommer snart.
Mitt namn är Van Helsing.
Er vän doktor Steward verkar tro att jag kunde vara till hjälp.
Jag kom tillbaka så fort jag kunde.
Är din man här? Där uppe, hos Lucy.
Berätta om honom. Han är min äldsta vän och lärare.
Är han kvalificerad medicinsk läkare? Det och mycket mer.
Jag är säkert kry igen om ett par dagar. Det vore synd att ni kom i onödan.
Er vän doktor Steward var oroad nog att tillkalla mig.
Hans oro är anledning nog för mig att komma.
Och ni ger ingen anledning att protestera.
John är en så rar man.
Han oroar sig för mycket. Försäkra honom om att inget är fel.
Jag håller med om att inget är fel på er temperatur, puls eller andning.
Men ändå...
Hur är er aptit? Normal, tror jag.
Vissa dagar är jag utsvulten, men när jag får mat serverad
tappar jag helt matlusten.
Och hur sover ni? Ganska bra.
Jag brukade gå i sömnen.
En natt gick jag ut på gatan i bara nattlinnet. Men det sker inte längre.
Men jag har haft så märkvärdiga drömmar.
Märkvärdiga hur? Jag kan knappt förklara det.
När jag vaknar vet jag knappt vart jag är
och det är som en del av drömmen dröjer sig kvar.
Ni kan inte beskriva det? När jag vaknar är det alldeles klart.
Men ögonblicket senare kan jag inte minnas någonting, hur jag än försöker.
Det kan finnas ett sätt på vilket jag kan hjälpa er.
Är ni bekant med begreppet hypnos?
John har nämnt det någon gång, men jag trodde inte det var väl ansett.
Inte i medicinska kretsar, nej.
Men för att förstå sig på sömn och drömmar kan det vara användbart.
Skulle ni låta mig försöka?
Jag undrar ibland om alla dessa prover gör Lucy mer ont än gott.
Van Helsing vet vad han gör. Han är en briljant man.
Han må framstå som något godtycklig ibland.
Du menar excentrisk. Jag skulle inte gå så långt.
Tro mig, han har mer kunskaper om annorlunda åkommor än någon annan...
Koncentrera dig på ögat. Inte på klockan, bara ögat.
Jag kommer nu att räkna baklänges från tio.
Jag vill att du lyssnar när jag räknar.
Jag vill att du känner hur all oro lämnar dig, och flyger ut genom fönstret.
Tio.
Nio.
Åtta.
Sju.
Lucy, är du bekväm?
Ja.
Jag vill att vi går flera timmar tillbaka i tiden.
Det är midnatt och du ligger här i sängen.
Vad ser du?
Inte i sängen.
Jag känner den kalla luften mot ansiktet.
Du är utomhus, på gatan?
På gatan.
I luften.
På många ställen.
Är du vilse?
Nej.
Är det
något du lustar efter?
Är det något du söker efter? Ja.
Vad är det?
Och bröllopet, har ni bestämt datum än?
Lucy önskade den 28 september, men det var innan allt detta.
Jag vet inte om hon är kry nog då. Så länge lär hon inte vara sjuk.
Var ärlig, John. Vore det inte allvarligt hade du inte kallat på Van Helsing.
Inte allvarligt, men förbryllande.
Jag hoppas bara han har någonting att komma med.
Detta är Arthur, Lucys fästman. Trevligt att träffas.
Tack igen för ditt telegram, men vår tid här är över för i dag.
Jag måste tillbaka till kontoret i kväll. Trevligt att träffas.
Men professorn, vad tror ni om Lucy?
Hon är en charmerande ung dam, jag kan förstå varför ni båda två
är så oroliga för hennes hälsa.
Jo, men vad är er diagnos? Diagnos?
Jag instämmer med doktor Sewards analys. Ursäkta mig.
Är det allt? Med all respekt, professorn...
Vagnen har väntat länge, ni behöver inte följa mig ut.
Han kan som sagt verka godtycklig.
Kallar du det godtyckligt? Jag kallar det högst underligt.
Det är ingen fara. Han var en gentleman, jag lovar.
Jag är bara orolig över hans metoder. Det låter som pseudovetenskap.
Han verkar inte åstadkommit något. Inte ens med hypnosen?
Vad? Han hypnotiserade mig.
Bara för en kort stund, tror jag.
Men jag kände ingenting, älskling.
Han hypnotiserade Lucy!
Det är gammal teknik. Som är illa beryktad!
Jag såg en gång hur en hypnotisör fick en man att tro han var en kyckling.
Ett partytrick!
Kan jag vänligen få begära att vara närvarande
när denna man undersöker Lucy hädanefter?
Ni agerade på rätt sätt. Jag kallar på professorn.
God morgon. Jag tog första tåget. Jag skulle just kalla på er.
Hur kunde ni veta?
Hennes puls är svag.
Vi måste göra iordning en sjuksäng. Jag har utrustning där nere.
Om vi agerar fort kan vi hjälpa henne.
Vi kan använda kapellet. Jag meddelar hembiträdet.
Det enda som kan rädda henne nu är en blodtransfusion.
Tänker ni göra det själv? Ge henne ert eget blod?
Vi har inte tid för andra alternativ. Ni glömmer bort mig.
Snälla professorn, jag är frisk. Det är det minsta jag kan göra för Lucy.
Som hennes läkare eller hennes vän?
Spelar det någon roll? Kanske för Arthur.
Tanken på att hans rivals blod rusar genom hans älskades ådror.
Allt det tillhör det förflutna. Jag vill bara göra det som är bäst för Lucy.
Arthur behöver inte höra alla detaljer.
Lägg dig bredvid henne.
Försök att slappna av armen.
Hon behöver mycket blod. Du lär få ligga här ett tag.
Blir du rädd av att se lite blod? Bara när det är mitt eget.
Jag har mer att studera. Lämnar ni oss såhär?
Du kan läsa din bok under tiden. Jag kan inte göra mer för tillfället.
Lucy kommer bli bättre med tiden, men det blir inte du.
Så vila upp dig.
Lucy!
Åh nej.
Lucy, vad gör du?
Lucy, du går i sömnen igen.
Jag har saknat dig, älskling.
Vart är hon? Fröken Lucy vilar i kapellet.
Nej, gode gud. Vänta, jag tror ni missförstått!
Vad är detta?
Utmärkt, hon mår mycket bättre!
Kom ihåg vad jag sade, John, rör dig inte.
Unge doktorn har gjort oss en tjänst. Han gav sitt blod för att hjälpa Lucy.
Han räddade hennes liv denna morgon.
Jaså, jag förstår.
Hur mår ni, min kära? Hungrig.
Underbart! En god aptit är tecken på god hälsa.
Jag tror den unga damen är stark nog att återvända till sitt rum.
Ja, just det.
Så.
Är du fortfarande hungrig? Utsvulten.
Jag hämtar något från köket.
Det är inte mat jag hungrar efter, Arthur.
Du borde vila.
Tack, professorn. Du gjorde mer för att rädda henne.
Jag syftade till hur ni hanterade Arthur. Jag sade bara sanningen.
Tack vare din bloddonation är Lucy kry igen och allt är som det ska.
Lärde ni er något från hypnosen? Inget definitivt.
Bara en ny bit i pusslet. Varför frågar du?
Jag oroar mig fortfarande för hennes sinne, hon verkar förvirrad.
Naturligtvis.
Tillfällig blodbrist i hjärnan leder till yrsel.
Du känner säkert av det själv. Ja.
Det bästa botemedlet, i min mening, hittar man i salongen.
Du minns säkert hur jag bad, nej, insisterade,
på att vara närvarande vid alla Van Helsings besök.
Det fanns inte tid, Art. Du skulle sett Lucy, hon var döende.
I går sade ni båda att hon mådde bra. Vi sade aldrig att hon mådde bra.
Bara att vi inte kunde hitta felet. Är inte det samma sak?
Tydligen inte.
Nåväl.
Jag måste tacka dig för din uppoffring, John.
Du hade säkert gjort detsamma.
Absolut, hon är trots allt min fästmö.
Har ni ätit? Jag var hungrig tidigare.
Ingen fara. Ni har en mycket bättre färg än i morse.
Jag mår redan bättre. Det glädjer mig att höra.
Jag har något som kan pigga upp dig ytterligare.
Till mig? Självklart.
Ni är så rar, professorn. Jag ska be att få en vas.
Det behövs inte, jag lägger dem här.
Om det så behagar.
Om det behagar er, professorn, så behagar det mig.
Vi vet dessvärre fortfarande inte orsaken till er sjukdom.
Jag undrar om ni vill låta mig hypnotisera er igen?
Det är en fråga om blodbrist. Finns det ens en sådan sjukdom?
Som tömmer kroppen på blod utan yttre åverkan.
Då hade professorn vetat det. Han kanske vet, men döljer det för oss.
Han ger inga raka svar. Om han ställt diagnos hade du vetat.
Om han tvivlar så är han inte säker. Särskilt om det är något allvarligt.
Det lindrar inte direkt min oro.
Tio.
Nio.
Åtta.
Sju.
Lucy?
Kan du höra mig?
Ja.
Var är du nu?
Luften.
Är du i luften?
Jag är luften.
Jag är vinden. Vargarna. Nätterna.
Söker du något?
Ja.
Vad söker du?
Det jag behöver. Vad är det du behöver?
Blod.
Nå?
Hon sover.
Hennes puls är svag men stadig.
Jag tror att hon återhämtar sig efter en natts vila.
Jag måste träffa henne. Hon sover.
Bara för en minut.
Han börjar tappa tålamodet. Jag förstår det.
Han vill bara se Lucy frisk, det vill vi alla.
Jag tror som sagt att hon kommer må mycket bättre i morgon.
Hur kan ni vara säker?
Jag har vidtagit vissa säkerhetsåtgärder.
Om jag har rätt kommer vi se få resultaten i morgon.
Det är så underligt.
Hon går till och med i sömnen igen. Går i sömnen?
Nå, hon reste sig från sin säng och lade sig bredvid mig.
Var det allt hon gjorde?
Ja.
Självklart.
Men om inte Arthur hade kommit in när han gjorde det...
Ja?
Flickan har en makt över dig, inte sant?
Lucy.
John? Nej älskling, det är jag, Arthur.
Arthur. Hur känner du dig?
Starkare.
Jag kan känna det nya blodet pumpa i mina ådror.
Det är energigivande.
Som om en del av honom är inuti i mig.
Vad är dessa blommor?
Professorn gav mig dem. De behöver nog vatten.
De luktar vidrigt.
Jag kommer med nya blommor i morgon.
Och dagen efter det, och efter det. Färska blommor varje dag.
Ingenting är gott nog för min fästmö.
Jag gör vad som helst för att se dig frisk igen.
God morgon, professorn. Ja, det hoppas jag det blir.
Det är en enastående fastighet. Arthurs familjehem.
Ett av dem. Han ska bli en lord.
Hans far Lord Godalming äger detta gods och mer därtill.
Nu förstår jag. Förstår vadå?
Unga damen, Lucy.
Hon verkar mycket attraherad av dig.
Men när ni båda friade till henne så valde hon Arthur.
Nu förstår jag. Hon kommer alltså att en dag bli Lady Godalming?
Ja.
Detta är också något att attraheras av.
Jag hade inte tänkt på det så.
Professorn, kom fort!
Allt blod är borta!
Vad hände med blommorna jag lämnade?
En ny transfusion är enda lösningen. Arthur!
Jag skulle ge min sista droppe blod om det kan rädda Lucy.
Så mycket ber jag inte om, inte än.
Är det tillräckligt för att rädda henne? Det finns en chans.
Jag kan bara säga en chans. Håll still.
Jag gör vad som helst, professorn, jag menar det.
Slappna av i armen, tack.
Jag gör vad som helst för Lucy.
Jag kunde knappt tro det när hon accepterade mitt frieri.
Folk har alltid sagt att hon och John skulle bli ett perfekt par.
Vila nu bara.
Hur lång tid tror ni det tar? Lika långt som tidigare.
Jag återvänder snart för att titta till henne. Det kan innebära fara,
när Lucy återfår sin styrka, att låta henne vara ensam med Arthur.
Fara?
Den kraft hon har, den du har känt av.
Arthur känner nog också av den, kanske ännu mer.
Detta är fullständigt ologiskt.
Lyssna på mig, John.
Tidigare i dag undersökte jag Lucys nacke.
Och jag fann här två små sticksår.
Hennes collier runt halsen döljer dem.
Är det något sorts bett?
Något sorts bett, ja.
Du har nog mer rätt än du inser.
Jag har övervägt detta i flera dagar.
I går kväll var jag nästan säker på min diagnos.
Och nu i dag finns inga tvivel kvar.
Jag vill visa dig något ur en av mina böcker.
Lucy?
Det är detta vi har att göra med, John.
Vad menar ni?
Detta är inte en bok om medicin.
Det är en bok om häxkonst! Ja, och mycket mer därtill.
Ni kan väl inte på allvar mena att Lucy blivit förhäxad?
Du verkar ha glömt att vi två, vetenskapen och läkekonstens män,
varken funnit botemedel eller ens en diagnos till fröken Lucy.
Ni sade ju att ni har en diagnos. Ja, och det är denna.
Ligg still, älskling.
Du känner dig snart starkare.
Ja, jag kan känna det nu.
Blodet som strömmar genom mig.
Och fyller mig.
Ser du där? Tömd på blod utan en droppe spilld.
Hon återhämtar sig på natten och lider på dagen.
Alla mystiska symptom vi stött på förklaras här.
Tvivlar du på det?
Jag vill inte behöva visa Arthur detta. Arthur, jag glömde nästan!
Jag mår verkligen mycket bättre nu.
Du är väldigt blek. Vila lite till.
Jag vill inte vila! Lucy, akta slangen.
Kyss mig.
Lucy, professorn... Kyss mig!
Nej!
Vad tar ni er till? Kliv undan!
Varför slutar ni?
Ni sade att det fanns en chans med blodtransfusionen.
En liten chans.
Men jag är rädd att hon behövde mer än vad vi säkert kunde ge.
Men jag hade gett det. Jag skulle ge allt!
Ni dödade henne.
Art. Och du.
Du svek henne från början, och säkert med flit.
Vad är det du säger? Anklagar du mig för medveten försummelse...
Du ville inte låta någon annan få henne. Jag älskade henne lika mycket som du.
Det är ingen hemlighet varför hon valde dig, min lord.
Ut härifrån. Försvinn, båda två.
Hur kunde jag säga något sådant?
Vid ett sådant tillfälle.
Han har lidit så mycket.
Men nu är det åtminstone över.
Vi behöver inte oroa Arthur med sakerna ur er bok.
Jag är Lucys läkare. Jag ska skriva hennes dödsattest.
Anemi.
Svagt hjärta. Ingen kommer att ifrågasätta det.
Och sedan
är det över.
Jag är rädd att det inte alls är över där.
Inte alls.
Det här fallet, och Arthurs lidande, har nämligen bara börjat.
Förnekar du vad du såg med egna ögon när vi kom in i kapellet?
Hur hon försökte kyssa honom? Kyssa honom!
Jag var gift i 25 år, jag vet hur en kyss ser ut.
Hon ämnade att dricka hans blod, John.
Är hon verkligen död? Utan tvekan.
Hon ser...
Vid liv såg hon värre ut än döden.
Nu i döden ser hon mer än levande ut.
Ja, just så.
Professorn, är ni bekant med pjäsen Romeo och Julia?
Tror du att hon fått ett gift som gjort henne skendöd?
Sådant är möjligt. Men när, och hur?
Vem och varför?
Du refererar till Shakespeare. Låt mig citera en annan stor engelsman.
Thomas More.
En drunknande man greppar efter halmstrån.
Men ändå, borde vi inte fortsätta övervaka hennes tillstånd?
Ja, det måste vi göra!
Du måste övertala Arthur att låta kroppen ligga kvar här till begravningen.
Arthur lär inte lyssna på mig. Han lugnar sig i sinom tid.
Jag hoppas ni har rätt.
Tack. Min fars revisor ordnar med räkningen.
Du har gjort ett bra jobb. Det blir mycket lättare att observera Lucy här i huset.
Observera? Ni talar som om hon fortfarande lever.
Lever? Nej.
Hon är inte vid liv, det är jag säker på. Men död?
Det har vi ännu inte bekräftat.
Tack, båda två, för allt ni har gjort.
Jag må ha sagt saker jag ångrar. Oförlåtliga saker.
Arthur, vad en man gör i ett besinningslöst tillstånd
behöver inte reflektera hans sanna karaktär.
Vi måste tala vidare, men inte om detta. Får jag föreslå salongen?
Självklart, huset står till ert förfogande, professorn.
Så doktor Steward och jag kan stanna några dagar?
Absolut, jag ber hembiträdet förbereda två rum.
Jag är faktiskt tacksam för sällskapet.
Nu när begravningen är ordnad och Lucys närstående informerats
känner jag mig något vilsen.
Fröken Lucy har efterlämnat alla sina ägodelar till dig, inte sant?
Ja, de sade det, men jag har inte hunnit fundera över det.
Jag såg brev, dagböcker och liknande på hennes rum.
Har ni något emot om jag undersöker dem?
Mysteriet kring Lucys sjukdom plågar mig fortfarande.
Jag tror vi kan lära oss mycket av det hon skrivit.
Gör det ni anser lämpligt. Det är väl endast akademiskt, antar jag.
Jag önskar att det var så, men vi må ha mer arbeta att utföra.
Detta är kanske inte rätt tillfälle. Nej, jag vill höra vad ni har att säga.
Jag vet att ni undanhöll saker för mig när Lucy levde
men det behöver ni inte göra längre. Det värsta har redan hänt.
Jag är rädd att det inte har det, Arthur.
Va?
Jag tror att allt snart kommer att uppdagas.
Men innan dess skulle jag vilja få ge er båda någonting.
Det är av yttersta vikt att ni båda bär dessa kedjor.
Alltid, även när ni sover. Särskilt när ni sover.
Jag är övertygad i min tro. Det må vara annorlunda där ni är ifrån,
men Engelska kyrkan uppmuntrar inte sådan utsmycknad.
Kan ni trots det snälla göra mig den tjänsten?
Varför smyger vi runt såhär sent? Detta jobb vore för svårt för unge herrn.
Jag visste det, ni vill utföra en obduktion.
Nej.
Jag vill påla hennes hjärta och avlägsna huvudet.
Har ni blivit galen? Jag varnade dig att det skulle bli värre.
Titta här. Ser du? Ser du hur de avlägsnar bestens huvud?
Det är en barbarisk, medeltida ritual. Tvivlar du fortfarande, trots allt?
Jag tvivlar inte på er visdom, professorn.
Men era metoder...
Håll inne med ditt fördömande tills det att vi öppnat kistan.
Vad gör du? Det har gått flera dagar.
Om jag har rätt så kommer Lucy att se ut som hon gjorde den dag hon dog.
Kom ihåg hur du själv tvivlade på hennes död.
Herregud!
Det är värre än jag trodde!
Vad betyder detta?
John, jag var beredd att visa dig att Lucy inte är död.
Att hon faktiskt är odöd.
Hennes hudton skulle bevisa det, och se ut som hos någon ännu levande.
Men vi har mindre tid än jag trodde. Arthur måste få veta alltihop.
Detta måste få ett slut i morgon, precis så som jag beskrev.
Det är hembiträdet! Någon har begett sig ut.
Någon, eller någonting?
I alla mina förberedelser, hur kunde jag glömma hembiträdet?
Den stackars flickan.
Polisen har gått, de tror att ett djur tagit sig in. En råtta eller liknande.
Har ni råttor i huset? Självklart inte.
Sade du det till polisen?
Arthur.
I går sade du att jag inte längre ska dölja sanningen för dig.
Just det. Då ska jag vara rättfram.
Det var inte ett djur som dödade flickan.
Det var fröken Lucy.
Va?
Vad menar ni?
I går natt lämnade fröken Lucy sin kista.
Det är sant. Vi gick för att undersöka kroppen, men hon var borta.
Ni menar att någon tagit henne? Jag menar att fröken Lucy
reste sig ur kistan och gick ut ur huset.
Väl ute dödade hon hembiträdet och tömde henne på blod.
Är ni båda övertygade om detta?
Nå, det finns väl bara ett sätt att bevisa det?
Där!
Är ni nöjda?
Jag svär att hon var borta i går kväll! Professorn?
Under dagen återvänder besten till sin håla.
Hur kan ni säga något sådant?
Arthur, du bad mig tala med direkthet, så det ska jag göra.
Titta! Se på hennes hals!
Samma bitmärken som du såg på hembiträdet.
Var det samma som dödade Lucy? Lucy dödade henne!
Hon kommer att döda igen. Anledningen att vi inte gått samma öde till mötes
är dessa krucifix. Hon måste stoppas.
Hennes hjärta måste pålas och hennes huvud huggas av.
Vi måste göra det nu, när hon sover. Jag kan inte!
Jag kan inte tro det, förstår ni inte?
Även om det vore sant...
Jag kan inte.
Inte Lucy.
Jag förstår.
Hjärnan kan ibland acceptera saker som hjärtat inte kan.
Vi måste invänta absoluta bevis.
Som unge doktor Seward gärna påminner mig
så lever vi i en tid av vetenskaplig kunskap.
Inte vidskepelse.
Men...
Med så mycket ny kunskap i världen som slåss om vår uppmärksamhet,
finns det en risk att vi glömmer gammal kunskap som vi en gång haft.
Det finns trots allt saker vi förlitar oss på i god tro, inte sant?
Vi går i kyrkan på söndagar.
Vi ber om guds välsignelse vid bröllop eller födslar.
Vi förlitar oss på tron att han lyssnar.
Är det då inte möjligt,
nej, troligt,
att det också bör finnas tro av en mörkare art.
En annan del av världen som inte syns i dagsljus,
men som ändock finns.
Folk kände till den förr i tiden.
Den odöda.
Vampyren.
Det är detta vi har att göra med.
I sanningens namn har jag misstänkt det ända från början.
Men det verkade vara en så extraordinär idé
att jag inte vågade dela den, i tron att ni skulle anse mig vara galen.
Men vid varje incident blev jag mer och mer övertygad.
Vampyrförbannelsen, eller infektionen, om ni vill använda en vetenskaplig term,
överförs genom blodet.
I takt med att Lucys eget blod tömdes,
ersattes det av ett annat blod, vampyrblod.
Detta blod förgiftade henne till den punkt att hon inte längre kunde leva,
men heller inte riktigt kunna dö.
Så hon förblir odöd. En vampyr.
Tvungen att dricka de levandes blod, så som en varelse en gång drack hennes.
Kommer då hembiträdet också bli en vampyr?
Nej, tack och lov. Om en vampyr äter
utan att först ge offret sitt eget blod, så förs inte förbannelsen vidare.
Ni nämnde att krucifixen skyddade oss.
Ja, enligt gamla källor besitter vampyrer vissa svagheter.
De kan inte röra ett krucifix, det bränner dem.
Detsamma gäller heligt vigvatten.
De tål inte vitlök. Därav buketten med vitlöksblommor vid hennes fönster.
Mest kraftfullt av allt är solljus.
En vampyrs krafter är försvagade under dagstimmarna.
Därför måste de återvända till sin viloplats varje morgon.
Slutligen.
För att döda dem måste man påla hjärtat och avlägsna huvudet.
Det finns inget annat sätt.
Om
Jag ser med egna ögon det ni beskriver.
Då har ni mitt samtycke att göra så.
Då har vi en lång natt framför oss.
Kom ihåg vad jag sade, Arthur.
Om hon vaknar... ...måste hennes hjärta pålas.
Det vore säkrast att göra det nu, medan hon sover.
Jag kan inte.
Jag måste vara säker.
Pappren jag nämnde, Lucys brev och dagböcker. Får jag se dem?
Ja, självklart. Allt ligger kvar på sin plats.
I sovrummet.
Jag är strax tillbaka. Kom ihåg vad jag sade.
Från fröken Mina Murrays penna.
Nej!
Vad hände? Jag minns inte, jag slog nog i huvudet.
Vänta här.
Lucy!
Så, du har äntligen sett bevis.
Jag vet inte. Kistan är tom!
Accepterar du det? Ja.
Och att ingen var här förutom du? Ja.
Så du accepterar att ingen av oss kan ha flyttat kroppen?
Ja! Han är i chock, professorn.
Ja.
Det skulle kanske passa med en konjak?
Drick här, och lugna dina nerver.
Ja, natten är långt ifrån över.
När Lucy återvänder måste vi... Nej.
Jag svek er båda i kväll, jag inser det nu.
Jag skulle vilja att ni ger mig en andra chans.
Att göra vadå? Ta hand om detta.
Det är mitt ansvar. Vad pratar du om?
Att ta hand om Lucy. Hon är...
Hon var trots allt min fästmö.
Detta är något jag måste göra själv. Jag har förlitat mig för mycket på er två.
Men jag är starkare nu, jag vet vad som måste göras.
Och jag är redo att göra det.
Jag förstår. Vad?
Arthur vet nu lika mycket som vi om detta ämne.
Det är helt i hans rätt att göra det som måste göras, på sina egna villkor.
Jag visste att ni skulle förstå, professorn.
Vad menar ni med hans egna villkor? Tror ni han kan hantera Lucy?
Något är på tok, det var ingen vits att argumentera.
Det måste finnas en anledning till att han ändrat åsikt.
Det får vi veta snart nog, i morgon natt.
Titta här!
Mördare på fri fot.
Jack Uppskärarens spöke härjade igen i går natt,
efter en död kvinna upphittats i stadsdelen Whitechapel i London.
Kolla där, offret hade tömts på blod!
Besten måste stilla sin törst. Och Arthur har inte stoppat henne.
Har ni ringt på? Det har jag.
Vi kan inte stå här hela dagen. Det måste finnas en annan väg in.
Unge Arthur har säkert sett till att så inte är fallet.
Vad gör vi då? Vi återvänder i natt, oanmälda.
Tills dess, känner du till vart närmaste kyrka ligger?
Har du flaskan jag gav dig?
Ja, men hur tar vi oss in?
Hembiträdet höll i dessa när vi fann henne.
I morse talade jag med polisen och lyckades få med mig dem.
Vilken av dem är det. Det har jag ingen aning om.
Jag vet att du måste äta, Lucy.
Jag tog hit henne till dig.
Är hon fortfarande varm?
Ja, det är hon.
Kommer hon att räcka?
Det räcker aldrig, Arthur.
Saknar du inte dessa händers beröring, Arthur?
Dessa läppars beröring.
Du är kall som is.
Du måste fylla mig med din värme, Arthur.
Men först...
Kom med mig, Arthur.
Drick med mig. Då kan vi vara tillsammans, för alltid.
Lucy, jag ville bara hjälpa. Att du kunde bli frisk om du fick nog med blod.
Du vill inte göra mig frisk, du vill följa med mig.
Jag vet att du känner samma hunger som jag, Arthur.
Jag delade mitt blod med dig.
Snart kommer vi att dela allt.
Kom med mig.
Arthur, nej!
John, vattnet!
Detta är vigvatten. Jag vet att du fruktar dess beröring.
Arthur, vi kan inte hålla henne länge till!
Skynda dig!
Ni kan inte besegra oss. Min mästare kommer att återvända för oss alla!
Gör det!
Nu!
Äntligen har hon hittat frid.
Jag vet vad han gör där inne.
Ingen idé att låtsas som något annat.
Hon behöver inte lida, Art.
Inte längre.
Gode gud, vad har jag gjort?
Du vet att det inte var Lucy.
Den där... saken.
Den låtsades vara henne, såg ut som henne, men det var inte hon.
Jag visste innerst inne.
Även när jag intalade mig själv att jag fortfarande kunde rädda henne.
En känsla jag alltid känt.
Att det fanns en sida av henne
som jag inte kände.
Som aldrig tillhörde mig.
Som tillhörde någon annan.
Art. Låt oss bara
dricka till de fina minnen vi båda har.
Per istam sanctam unctionem
et suam piissimam misericordiam adiuvet
tem dominus gratia spiritus sancti,
ut a peccatis liberatum
te salvet atque propitius alleviet.
Må Herren genom denna heliga smörjelse
och sin stora barmhärtighet komma dig till hjälp
med den heliga Andes nåd, så att du befrias från all synd,
och frälst få upptas till himlen.
Säkert att ni inte kan stanna? Art blir nog ledsen att han missade er.
Jag kan väcka honom. Låt honom sova.
Han har inte fått vila ordentligt på flera dagar, och jag har mycket att göra.
Fröken Lucys brev och dagböcker är mycket intressanta.
Jag måste studera dem vidare.
Det låter som er vagn är här.
Professor Van Helsing. Ja?
Jag visste att det var ni. Lucy beskrev er så väl i sitt sista brev.
Jag vet inte vem... Jag har något till er.
Dessa dagböcker lär innehålla viktig information för er utredning.
Ja, jag minns ert brev till Lucy! Fröken Mina Murray, antar jag.
Min fästman och jag gifte oss nyligen i Budapest.
Så det är Harker, Mina Harker.
Texter: Linus Ekman www.ordiovision.com