СЕРІАЛ NETFLIX
Кріс? Що він тут робить?
Давай!
-Хто це? -Той, у кого ти вкрав кокс.
Гей! Подзвони сестрі й племінниці.
Візьми, бляха.
Ні!
Ну що, є новини?
Поки що ні.
На сьогодні все заброньовано. Але в нас багато чого немає.
Алло?
Той, кого ми обікрали, влаштував на нас засідку.
Як він вас знайшов?
Нас видала дівчина.
Арно має бути в мене.
-Є якісь новини? -Ні, ще ні.
Думаєш, усе пропало?
Не знаю, але він не відповідає.
-Аніса теж. -Ти де?
Їду. За годину буду вдома.
Тоді ми теж.
-Виїжджаємо. -Окей.
У мене 100 пропущених від тебе.
-Що ти хочеш? -Угадай, Крісе.
Він живий. Сабер та грабіжники теж.
Ти дав мені слово. Лише Хасан і нікого більше.
Так, я збрехав.
Я послав по тебе.
Він буде за п'ять хвилин.
Скажи, хай розвертається.
Софіє, якщо ти залишишся, до тебе прийдуть дядько й кузен.
І ти добре знаєш, чим це для тебе скінчиться.
У тебе чотири хвилини.
Бляха!
Ну ж бо, їдь!
Будь ласка, тримайся.
Зупини авто!
Не хвилюйся, скоро вже.
Лікарня недалеко.
Зупини, я сказав!
Я відвезу тебе до лікарні.
Якщо я поїду туди,
то опинюся у в'язниці.
Це я тебе видав.
Ти боягуз, Сабере.
Попри те, що було сьогодні,
для мене
ти завжди будеш боягузом.
Коли ми востаннє бачились,
пам'ятаєш, що я запитав?
Я не люблю тебе, Сабере. Не люблю.
Відколи ти народився…
я ніколи тебе не любив.
Де чувак, на якого ти працюєш?
Я не знаю.
Присягаюсь. Я б сказав. Але я не знаю.
Розсунь ноги.
Що ти робиш?
Я не знаю! Будь ласка! Я не знаю.
Не треба!
Де він?
Говори.
Зажди!
Він має нарколабораторію.
Я не знаю, чи він там, але там мала.
Яка мала?
Мала грабіжниця.
Де лабораторія?
Навряд чи ми знайдемо її.
Вона йому потрібна.
Вона жива, бо він шукає мене.
Як знайти грабіжника, я знаю.
А ти маєш подбати про дядька й кузена.
Я допоможу тобі знайти Хасана.
Але Сабера — нізащо.
Не можна вбити батька й залишити сина.
Забудь про почуття.
Подумай про себе.
Туди, куди й ту.
Крісе, зажди…
Тобі не слід боятися не його.
Скоро прийде Меді.
Він подбає про нього.
А потім і про тебе.
Я сюди.
Окей.
Жива?
Мені прикро за твою родину.
Я не хотіла…
Я вагітна.
Моя дитина… Моя дитина!
Ну ж бо, швидше!
Меді!
Лікаря!
Тут хтось є?
Лягай.
Швидко!
Що сталося?
-Його підстрелили. -Давно це сталося?
Не знаю. Хвилин 20 тому.
Ви його знаєте?
Ми знайшли його на вулиці.
Добре, будьте тут. Ми викличемо поліцію.
Дасте їм свідчення.
Потрібно тікати. Ходімо.
Підпиши ось тут.
Усе добре, впораєшся?
Можеш покластися.
Де він?
Залиш нас, будь ласка.
І зроби, що я просив.
Він мертвий.
Я чула дещо інше.
Його поранив Кріс.
Він утратив багато крові й помер.
-Я хочу побачити тіло. -Це неможливо.
Віржіль відвезе його Марокко.
Як ти дізналася?
Про що?
Що він убив твоїх батьків?
Не має значення, як я дізналася.
Має значення те, що ти знав,
але так і не сказав мені.
Як ти міг так зі мною?
Я мовчав не через нього.
А заради тебе.
Софіє, я вбив його заради нас.
Ти ж моя сестра, так?
Я люблю тебе.
Я теж тебе люблю.
Убивати нема сенсу.
Я все зроблю сам.
Якщо план зірветься, нам капець.
І мені, чесно, ліньки…
Я все зроблю сам. Не хвилюйся.
У лабораторії його відбитки,
йому й так уже труба.
Робимо, як казали.
Беремо бабло й здаємо чувака. Крапка.
Куля в його голові нічого не дасть.
Хай страждає, сука.
Ну?
Чому сумка досі в тебе?
Вони не захотіли авансу.
Вони самі це сказали?
Ні, ні… Вони занадто небезпечні.
-Доведеться продати готель, Крісе. -Ні.
Ні.
Батько вкоротив собі віку, коли довелось його продати.
Я викупив його не для того, щоб убивати батька вдруге.
Я знаю.
Я розумію.
Я розумію, що ти думаєш про нього.
Та я благаю тебе:
подумай зараз про нас і наших дітей.
Будь ласка.
Ми втратили продані наперед 300 кіло.
Лабораторію втратили теж.
У нас немає вибору.
-Добре. -Добре?
Гей…
Я кохаю тебе.
І я тебе.
Діти тут?
Добре. Я до них.
Віднесіть сумку.
Це чоловік?
Чоловік? Ні.
-Мама! -Мама!
Я п'ять разів підряд виграла в Карлоса в «Угадай хто»!
Мої любі.
-Ти виграла? -А ти як думаєш?
-Увечері ми їдемо геть. -Так?
-Підженеш авто? -Звісно.
-Привіт, тату! -Привіт.
-Тато! -Усе гаразд?
-Так, усе добре. -Так.
У неї чорне волосся?
Ні, аж ніяк.
Вона носить окуляри?
Моя черга.
-У нього є борода? -Ні.
Ні.
На коліна.
Мамо…
Що коїться?
Ані руш!
Ані руш, сказав!
Дай йому сумку! Швидко!
Порядок, взяли.
Кажуть, що бабло в них.
Слухай сюди, засранцю.
Продавай хоч тонну, хоч кіло, хоч грам, —
відтепер тут командую я.
А тобі — чорта лисого.
Ясно?
Тобі ясно?
Треба йти.
Забирайтесь, вони тут!
МИНУЛО 5 МІСЯЦІВ
Тобі треба поїхати до Марокко.
Ти маєш зустрітися з іншими родинами.
Чому я маю їм довіряти?
Можна дещо запитати?
-Що ти знаєш про Риф? -Це рідний край мого батька.
Так. І твій теж.
Знаєш, як кажуть про нас у Марокко?
Попроси людину з Рифу порушити слово…
Слухайте, Марокко — ваш дім.
Усі чекають на вас.
Передай їм, що ми приїдемо.
Я добре знав вашого батька.
І він пишався б вами.
До скорої зустрічі.
Що ти про це думаєш?
Вирвати б йому язика.
Зараз треба забути про Марокко.
Що ти хочеш робити?
Поїдемо до Антверпена
і візьмемо порт.
У такому разі почнеться війна.
Тоді нам потрібна армія.
Ми візьмемо Антверпен.
Ми візьмемо Європу, Сабере.
Антверпенський порт — це і є Європа.
На коліна! Усі на землю! Ти теж!
Додолу!
Ти, з наручниками! Діставай їх!
Забираймося.
Переклад субтитрів: В'ячеслав Кашук