SERIÁL NETFLIX
Kris? Co tady dělá?
Pojď!
- Kdo to byl? - Ten, komu jsi ukradl koks!
Hej! Zavolej svojí sestře a neteři!
Vezmi to, sakra.
Ne!
Nějaké zprávy?
Zatím nic.
Dneska máme plno. Potřebujeme koupit docela dost věcí.
Půjdu nakoupit.
Dobře, tak dneska.
Haló?
Ten chlap, kterého jsme okradli v docích, nás přepadl.
Jak vás našel?
Ta holka nás naprášila.
Arnaud by měl být u mě.
- Slyšel jsi něco? - Ne, ještě ne.
Myslíš, že nás mají?
Nemám tušení. Ale nebere mi telefon.
- Anissa taky ne. - Kde jsi?
Budu doma tak za hodinu.
Uvidíme se tam.
- Právě vyjíždíme. - Dobře.
Dej mi chvíli pokoj, holka.
Sakra!
Ahoj.
Mám od tebe 100 zmeškaných hovorů.
- Co chceš? - Hádej.
Není mrtvý. Ani Saber, ani ten lupič.
Dal jsi mi slovo. Řekli jsme Hassan a nikdo jiný.
Jo, lhal jsem.
Poslal jsem někoho, aby tě vyzvedl.
- Bude tam za pět minut. - Řekni mu, ať se neobtěžuje.
Sofie, jestli zůstaneš, objeví se tvůj strýc a bratranec.
A dobře víš, jak to skončí.
Máš čtyři minuty.
Do prdele!
Honem!
Vydrž, prosím.
Zastav!
Už jsme skoro tam.
- Nemocnice není daleko. - Řekl jsem zastav!
Musíš do nemocnice.
Když tam půjdu,
pošlou mě zpátky do vězení.
Můžu za to já.
Jsi zbabělec, Sabere.
Bez ohledu na to, co jsi dnes pro mě
udělal,
budeš vždycky zbabělec.
Když jsme spolu naposledy mluvili, pamatuješ, na co jsem se ptal?
Nemám tě rád, Sabere. Nemám tě rád.
Už od tvého narození
jsem tě nikdy neměl rád.
- Muž, pro kterého pracuješ. Kde je? - Já nevím.
Kdybych to věděl, tak ti to řeknu. Ale sám nevím.
Roztáhni nohy.
Co to děláš?
Já nevím. Prosím! Já to nevím.
Nedělej to!
Prosím, ne!
Kde je?
Odpověz mi.
Počkej!
Má laboratoř na drogy.
Nevím, jestli tam je, ale ta holka tam bude.
Jaká holka?
Z té loupeže.
Kde je ta laboratoř?
Nemysli si, že ji najdeme.
On ji potřebuje.
Nechal si ji, aby našel mě.
Mám plán, jak najít toho lupiče.
Ale potřebuji, abys našla svého strýce a bratrance.
Můžu ti pomoct najít Hassana.
Ale rozhodně ne Sabera.
Nemůžeme zabít otce a syna nechat žít.
Emoce stranou.
Zamysli se nad sebou.
Dej jí k té druhé.
Krisi, počkej…
Jeho se bát nemusíš.
Přijde Mehdi.
Postará se o něj.
A pak bude řada na tobě.
Pojď za mnou!
- Půjdeme zadem! - Koks! Musíme ho zachránit.
Rychle ho vezmi!
- Počkej na mě, vrátím se. - Dobře.
Jdu tudy.
Dobře.
Jsi v pořádku?
Je mi líto tvojí rodiny.
Nechtěla jsem…
Jsem těhotná.
Moje dítě!
Můžeš vstát? Vstaň! Honem!
Pojď, jdeme!
Pojď, honem.
Mehdi!
Doktora!
Je tu někdo?
No tak.
Honem!
Co se stalo?
- Byl postřelen. - Jak je to dlouho?
Já nevím. Tak 20 minut?
Dobře. Znáte ho?
Našli jsme ho na ulici.
Dobře, zůstaňte tady. Zavoláme policii.
Přijdou pro vaše svědectví.
Nemůžeme tu zůstat. Jdeme.
- Tady to podepište. - Takže se o to postaráš?
Spolehněte se.
Kde je?
Nech nás, prosím. A udělej, co jsem chtěl.
Je mrtvý.
Já slyšela něco jiného.
Kris ho zastřelil.
Ztratil hodně krve a zemřel.
- Chci vidět tělo. - To nejde.
Virgil bere jeho ostatky do Maroka.
Jak jsi to věděla?
Co?
Že zabil tvoje rodiče.
Na tom nezáleží.
Důležité je, že jsi to věděl,
ale neřekl jsi mi to.
Jak jsi to mohl udělat?
Neudělal jsem to pro něj.
Ale pro tebe.
Sofie, zabil jsem ho kvůli nám.
Jsi pro mě jako sestra.
Mám tě rád.
Já tebe taky.
- Nemá smysl ho zabíjet. - Nepotřebuju tě u toho.
Jestli to nepůjde podle plánu, vymkne se to z rukou a já budu v prdeli…
Nepotřebuju tě u toho. Neboj se.
S jeho otisky po celé laboratoři,
už je stejně v base.
Uděláme to podle plánu.
Ukradneme jeho prachy a předáme ho poldům.
Kulka v jeho hlavě nic nezmůže.
Zaslouží si kurevsky trpět.
Nuže?
Proč máš pořád tu tašku?
Nechtějí vzít tu zálohu.
To ti řekli?
Ne… Jsou příliš nebezpeční.
- Musíme ten hotel prodat, Krisi. - Ne.
Ne.
Můj otec se zabil v den, kdy ho musel prodat.
Nekoupil jsem ho zpátky, abych ho zabil znovu.
Já vím.
Chápu to.
Chápu, proč na něj myslíš.
Ale prosím tě,
musíš myslet na naše děti, na nás.
Prosím.
Přišli jsme o 300 kilo, které bychom už prodali.
A taky jsme přišli o laboratoř.
Nemáme na výběr.
- Dobře. - Dobře?
No tak…
Miluju tě.
Já tebe taky.
Jsou děti tady?
Dobře. Půjdu.
Dej tu tašku pryč.
Je to muž?
Muž? Ne.
- Mami! - Mami!
Porazila jsem Carlose pětkrát za sebou.
Zlatíčka moje!
- Vyhráváš? - Co myslíš?
- Dneska jdeme ven. - Jo?
- Dojdeš pro auto? - Ano.
- Ahoj, tati! - Ahoj.
- Tati! - Všechno v pořádku?
- Jo, fajn. - Jo.
Má černé vlasy?
Ne, rozhodně ne.
Má brýle?
Teď jsem na řadě já.
- Má vousy? - Ne.
Ne.
Na kolena.
Mami…
Co se děje?
Nehýbejte se!
Říkám ani hnout!
Dej mu tu tašku! No tak!
V pohodě, máme to.
Kluci mají peníze.
Poslouchej, ty hajzle.
Ať už jsi prodal tunu, kilo nebo gram,
odteď jsem tady já.
A ty nedostaneš nic.
Jasné?
Řekla jsem, je to jasné?
Musíme jít.
Musíte odejít, už jdou!
O PĚT MĚSÍCŮ POZDĚJI
Musíš jet do Maroka.
Musíš se seznámit s ostatními rodinami.
Proč bych jim věřil?
Můžu se tě na něco zeptat?
- Co víš o Rífu? - Můj otec se tam narodil.
Je to i tvůj domov.
Víš, co říkáme v Maroku?
Požádej muže z Rífu, aby porušil své slovo…
…a raději si vyřízne jazyk.
Maroko je tvůj domov.
Všichni tě tam čekají.
Řekni, že přijedeme.
Znal jsem vašeho otce moc dobře.
A byl by na vás na oba hrdý.
Uvidíme se brzy.
- Co na to říkáš? - Měli bychom mu vyříznout jazyk.
- Teď musíme na Maroko zapomenout. - A proč?
Jedeme do Antverp
a zabereme si doky.
Když to uděláme, říkáme si o válku.
Tak potřebujeme armádu.
Vezmeme si Antverpy.
Vezmeme si Evropu, Sabere.
Doky v Antverpách jsou Evropa.
Všichni na kolena! Ty taky!
K zemi!
Tvoje pouta, vyndej je!
Vypadneme odsud.
Překlad titulků: Markéta Schlemmerová