Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Дорогі брати і сестри.
Ми зібралися тут, щоби попрощатися з нашим любим братом Джіо
і помолитися за його душу Господу.
Милостивий Боже, пробач гріхи цього скромного слуги
і прийми душу його на святих небесах,
на славу святих і благословенних душ твоїх.
Нехай спочиває з миром.
В ім'я Господа нашого Ісуса Христа. Амінь.
Амінь.
Не надсилай цього листа.
Я мушу. Це мій обов'язок.
Так сказано в його заповіті, і я мушу.
Мені шкода.
Тепер це місце зміниться назавжди.
ГОЛУБ У КОКОТНИЦІ
Ясно?
-Так, шефе. -Так, шефе.
Усі помилки зі своїх голів витрусили?
Сьогодні важливий день.
Тут вечерятиме інвестор. На кону наш новий ресторан.
-Тео, за мною, будь ласка. -Лаю.
Ожина, буряк.
-Так, шефе. -Мелані, голуб.
-Так. -Свенде, квасениця.
-Дякую. -До діла.
У чому річ?
Тобі лист.
Може, перенесемо зустріч з Цойтеном?
-Нащо нам її переносити? -Просто питаю.
Ставки надто високі.
Ти ж знаєш.
Або викладемося сьогодні, або знову шукаємо фінансування.
Скажеш, коли приїде.
Гарно виглядаєш.
Шановний Тео Дале,
з великим сумом повідомляю вам,
що ваш батько, Джордж Дал, помер три тижні тому.
Ваш батько залишив по собі великий маєток, зокрема Кастелло Рістонкі.
Він призначив мене розпорядником майна.
Можна щось показати?
Будь ласка, зв'яжіться зі мною. Щиро ваш, Піно Конті.
Що таке?
Знаю, її немає в меню,
але я приготував панна-котту з розмарином.
Що скажеш? Смачно?
Тут тобі не кулінарний клуб. Ти марнуєш час.
Підготуй робоче місце.
Дякую.
Позаду.
Так, шефе.
Послухайте, сьогодні немає часу на ваші дурниці.
Так, шефе.
-Ще один соус і два голуби. -Так, дякую.
-Хутко. -Так, шефе.
Тео.
Де моя їжа?
У мене обмаль часу.
Час — гроші.
-Не забувайте. -Так. Ми готові.
-Це Ліла. -Вітаю, Тео.
А ви даєте жару на кухні!
-Може, присядемо і поговоримо? -Привіт. Йонас Цойтен. А ти хто?
Мелані.
Мелані? Чудово. Привіт усім.
Як справи? Усе добре?
Чудово виглядаєш.
Зал просто, бляха, відпадний.
-Раніше ти тримався баухаусу. -Золоті часи.
Теж незле, але це наступний рівень.
Так?
Тео, поглянь на мене. Ми з тобою домовимося.
Мерле каже, що це захоплива пригода.
І я хочу взяти в ній участь.
Так?
-Авжеж. Усе починається з їжі. -Саме так!
Саме так.
Як справи, друже? Привіт.
-Скуштуй їжу, клятий ти придурку! -Вибач.
Ми гаруємо до сьомого поту, щоб задовольнити вас.
-А ти влітаєш, щоб вразити… -Що таке?
Схоже, я образив Тео Дала.
-Ні… -Так.
-Йонасе. -Ні, усе гаразд. Я розумію.
-Працюйте в тому ж дусі. -Так. Мені дуже шкода.
Чудово.
Голуби на сьомий стіл.
Вони пішли.
Агов! Голуби на сьомий стіл.
-Тео. -Чорт забирай!
Так.
Ти їм дзвонив?
Ні.
Подзвони.
Навіщо?
-Там написано, що ти успадкував Рістонкі. -Мені нічого від нього не треба.
Присядь на хвильку.
Я говорила з Мерле.
Ви забагато говорите, мам.
Вона казала, ти вчора зірвався.
Просто в мене стрес.
Через новий ресторан?
Так.
Дозволь спитати.
Що той новий ресторан дасть такого, чого не дав старий?
Усе зовсім не так, мамо. Це…
Це моя мрія. Створити місце, де…
Ресторан, який повністю змінить наше уявлення про їжу.
-Це буде неймовірно. -І він зробить тебе щасливим?
Ти не розумієш.
Ти така…
-Яка? -Тебе задовольняють звичні речі.
А ти винятковий.
-Навіть виняткові шукають щастя. -Я щасливий.
Ти такий злий.
Чим тут зарадиш?
Тео.
Я заїду наступного тижня, тоді й поговоримо.
Я люблю тебе.
Де всі?
Відправив додому. Вони не мають прибирати за мене.
Добре.
Я чула, що ти дурень.
Мама каже, ти успадкував якусь ферму, замок чи віллу…
Я нічого не хочу.
Цойтен відмовився.
Ми втратили дев'ять мільйонів крон.
І це факт.
Замок коштує десь п'ять, а може, і сім, якщо пощастить.
Але для початку вистачить.
Уже потім шукатимемо решту грошей або зменшимо бюджет.
Ти маєш поїхати в Італію, поговорити з юристом і рієлтором.
Ти повернешся з нашим майбутнім у руках.
Мерле, я не хочу.
Ні.
Але йдеться не про тебе. Це заради твоєї команди.
Ти казав, що сам за собою прибереш.
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
АДВОКАТ
КОНТІ, АДВОКАТ
Чорт.
Вітаю, ви подзвонили Піно Конті. Зараз я не можу відповісти.
Передзвоніть пізніше. Дякую.
СТОЯНКА РІСТОНКІ ЗАМОК РІСТОНКІ
-На ваш розсуд. -Гаразд.
Але воду з пляшки, будь ласка.
Завжди я сама.
Ні. Що ви робите?
-Ви попросили води. -Так, з пляшки.
-Це пляшка. Чи як по-вашому? -Але ви налили її на лід.
І що?
Тепер гівняна вода з кубиків змішається з водою з пляшки.
-Ви знущаєтеся! Повірити не можу! -Можна отруїтися.
-Він каже, я даю йому… Не хвилюйтеся. -Заспокойся. Будь ласка, Софіє.
Не хвилюйтеся. Я знаю, як можна зробити. Без проблем.
-Ось так. -Дуже гарно.
Пляшка води. Спеціально для вас.
Ого.
Мені страшенно прикро.
-Дякую. -Будь ласка.
Ось.
Смачного.
Прошу.
Смачно, еге ж?
Даруйте, Піно Конте тут?
-А що вам від нього треба? -Нічого. Особисті справи.
Ну, тут його немає. Його офіс у місті.
Гаразд, тоді чек, будь ласка.
Дуже прошу.
Хоча б підете швидше.
Ти Тео Дал.
Так.
Коштом закладу.
Дякую.
Софія.
Вітаю, пане Тео Дал. Я Піно. Вибачте, що не відповів.
Я зараз на оливковій плантації Рістонкі. Можемо зустрітися тут пізніше.
Або побачимося завтра в офісі. Вітаю в Тоскані, друже мій.
Добре. Дуже дякую.
Бувайте.
Не знаю, чому не тягнеться. Не знаю.
-Піно? -Пане Дал.
Тео.
-Тео. Дуже приємно. -Навзаєм.
-Добре, що я тебе знайшов. -Співчуваю через батька.
Так, дякую.
-Я повинен продати маєток. -Зрозуміло.
Поясниш мені процедуру? Я хочу продати його якомога швидше.
Так. Чув, у тебе дорогий ресторан у Данії, правильно?
Не певен, чи він дорогий. Там якісна їжа.
Це те саме, друже. Добре, ось що я скажу.
Я можу оформити всі документи і принести їх завтра.
Чудово.
Як думаєш, за скільки його можна продати?
Я звичайний юрист, сприяю продажу.
Але я ще розпитаю. Знаю, маєтком уже цікавилися раніше…
Востаннє, коли я говорив з твоїм батьком, маєток оцінювали в 700 000 євро.
-Добре. -Чекай-но.
Ні, не так. Її треба перенести, ясно?
Можна швидше? Не хочу залишатися ще на день.
Тео! Друже, ти продаєш нерухомість, а не велосипед.
Це непросте завдання.
Ми в Італії, друже мій.
-Так. Чорт. -Роззирнися. Насолоджуйся!
От лайно.
Просто свинарник.
Спрецатура.
Що?
Цим словом твій батько описував це місце.
Означає безтурботну зграбність.
-Так. -Він щовечора тут сидів.
З келихом вина.
Мабуть, мій батько в ній тямив. Безтурботність, так?
Вина?
Говориш данською?
Я її розумію, але говорю зовсім трохи.
Гарно вдається.
Тобі не треба додому?
Мій дім тут.
Я виростила всю зелень на полях.
-Від майстерні за тобою. -Фермерка.
Не знаю. Як там, «ботаніка»?
Завжди хотіла її вивчати.
Чому не вивчала?
Тут забагато роботи.
То що станеться, якщо…
Якщо ти не продаси цей маєток?
Софіє, тобі не кажуть правди про цей маєток.
Він нічого не вартий.
Це марнотратство.
З нього нема користі.
Тут нічого не збудуєш.
Марнотратство?
Але ти не знаєш, що ми тут робимо.
Не розумієш його історії та душі. Що в нього вклав твій батько.
Я щойно три години прибирав кухню, щоб приготувати довбану канапку.
А ціна за продаж…
Ваша бухгалтерія в боргах. Він не має цінності.
Твоє ім'я на листочку не означає, що тобі належить весь світ.
На добраніч.
Що відбувається?
Ми готуємося до весільного заходу. Трохи зайняті, знаєш.
-Софіє, можна поплавати в басейні? -Ти ж знаєш, що він брудний.
Приведи Піно. Тут багато роботи.
Що написано на пам'ятнику?
«Straordinario come tutti gli altri».
Такий же винятковий, як і решта.
Трохи лицемірно, хіба ні?
Сказати, що ти такий, як усі, а потім поставити собі пам'ятник.
З часом він зруйнується.
Усередині — насіння того, що твій батько хотів залишити по собі.
Зрозуміло.
-Тео. -Набагато чистіше, так?
-Так, сер. -Де рукавички?
Для чого це?
Їжа для весілля.
Чому він куштує їжу?
Що ти тут робиш?
Це їжа для того весільного заходу?
А тобі яке діло?
Бо вона лайняна.
Таке не можна подавати.
Ти просто злишся.
Ні, на обід чи щось таке згодилося б, але на весілля?
Ви що, бляха, знущаєтеся?
У нас обмежений бюджет.
Тоді зазирни в сад.
Неймовірні помідори, свіжі інгредієнти. Апельсини, трави.
Сусід — молочний фермер, а ви купуєте лайно на ринку.
Готуєте, ніби в їдальні.
У нас замало людей, щоб готувати на 50 гостей.
-Я обіцяла твоєму батьку… -До біса батька.
Якщо подасте таке лайно на весіллі, воно провалиться.
Софіє.
Добре, що ти приїхав.
Я завжди мріяв поготувати з тобою.
Бо ти…
Він тільки про тебе й говорив.
Можна дещо спитати?
-Так. -Софія.
Софія…
Її батьки були ромами.
Знаєш, вона втекла, коли вони переходили неподалік.
І фактично виросла в Кастелло.
Ви пробували його продати?
Маєток старий.
Ще й електриці не працює.
Але…
Вона витратила всі гроші на Рістонкі.
І не може дозволити собі власне весілля.
Кепсько.
-Її весілля? -Так, з Піно.
-Це її весілля? -Так, її.
Вполювали.
Не забувай, ти втратив батька ще коли був бімбо, дитиною.
Вона втратила свого кілька тижнів тому.
Так, добре.
-Ви не бачили Піно? -Ні.
А ти бачив Піно?
Ні.
От дурень. Він знав, що в нас плани.
Допомогти?
Будь ласка, не глузуй із мене. На це немає часу.
Ні, у мене якраз нема справ.
-Мене треба підвезти. Я не їжджу. -Авжеж.
Ось та — Піна.
-Ота? -Так. Не підходь до неї. Кусається.
Я беру зміни, коли взимку в Рістонкі нема чим зайнятися.
Я дою їх з самого дитинства.
І мені подобається.
Доїла б задарма.
Це ти.
-Завжди десь у місті. -Так.
Ти бувала за межами Тоскани?
Ні.
-А що? Це дивно? -Ні, нормально.
Лівіо.
Софіє!
Лучано. Візьми старий. Дякую.
-Не треба, справді. -Ні.
Мені дуже жаль,
але після цього замовлення ми анулюємо рахунок.
Ще прийдуть кращі часи.
Щось я сумніваюся.
Не хвилюйся. Для тебе тут завжди знайдеться місце.
Дякую.
-Він неймовірний. -Фантастика.
Лучано, відріж їм шматок, щоб узяли додому.
Ні, Лівіо. Я серйозно. Я не можу його прийняти.
Та нічого, забудь.
Відріж їм. Ось так, нічого.
Дякую за все це.
Будь ласка.
Гаразд, зачекай тут.
Може, погуляєш тут чи щось таке, поки я буду зайнята?
Куди ти йдеш?
Нікуди. Просто готуюся до весілля.
-Що таке? -Нічого.
Одна година.
Я тільки ключі візьму.
Сюди.
Це моя кімната.
Але ти тут не живеш.
Моя стара кімната.
Приходжу сюди, коли хочу втекти з дому.
Що це?
Що?
Я вже бачив цю фотографію.
Там ми з тобою.
Це ми дитинстві.
Жартуєш?
Ні.
Чому ти…
Чому ти нічого не сказала?
Ти й так не згадав би, то навіщо казати?
Так.
Ну…
-До зустрічі. -Так.
-Тео! Полювання вдалося, еге? -Так.
Ще й як.
-Я хочу тебе з кимось познайомити. -Привіт.
Лука, Тео.
Тео, Лука.
Тео Дал!
Мама мія! Я твій прихильник.
Справді? Дякую.
Лука і його родина — власники Ґалатіни біля Лечче.
-На півдні? -Так. На півдні Італії.
Найкраща частина країни.
Я казав йому, що ти хотів би продати Рістонкі.
Так.
-Скажи, Тео, навіщо його продавати? -Мені потрібні гроші.
Я хочу відкрити ресторан своєї мрії.
А тут хіба не можна?
Це місце відрізняється від того, що я зазвичай роблю.
Будівля не надто вражає, так? Так, вона стара — і не в хорошому сенсі.
-Насправді її добряче відремонтували. -Так.
Гадаю, цей маєток має заробляти гроші, але йому потрібна душа.
Знаєш, душа — єдине, чого не купиш за гроші.
Кухня чудова, довколишні землі просто неймовірні.
Багато рослин. По-моєму, ця місцина ідеально підходить,
щоб відкрити тут і готель, і ресторан.
-Даю чотири. -Ні, друже. Нізащо.
-Ні, це неможливо. Я ж казав. -Але це гідна пропозиція.
Вона не гідна.
Ти з ним хитруєш. Ми італійці. Поводься по-чесному.
Гаразд.
Гаразд. Даю п'ять сотень просто зараз.
Ми тиснемо руки, і я пересилаю гроші по телефону.
По-моєму, гідна пропозиція — 700 000, як я й казав.
Ет, ні. Ти здурів? Ходімо.
-Це унікальне місце. -Він схибнувся.
Нема кращого замку, ніж Рістонкі.
У Тоскані купа замків. Ти хоч уявляєш, скільки я їх бачив?
Унікальне. Решта не має значення.
-А якщо я покажу тобі? -Що покажеш?
Я покажу, як може бути, якщо розпорядитися маєтком як слід.
Це милі люди.
Але вони не підприємці, як ми з тобою.
Я приготую їжу на весілля.
Я приготую їжу і доведу, що Рістонкі нічого не бракує,
аби приносити прибуток, головне — правильне управління.
Тоді я заплачу 700, добре?
-Дев'ятсот. -Ні, ніколи! Дев'ятсот — це забагато.
Ти за машину більше дав. У тебе вдома стоїть машина, яку ти не…
-Зроби розумну інвестицію. -Ні, моя дружина…
-До чого тут твоя дружина? -Дружина мене приб'є.
Приїдете в Данію, запросиш дружину в мій ресторан.
І ми влаштуємо їй першокласний прийом.
Що це за чоловік хоче потиснути мені руку?
Ні. Навіть якщо після весілля маєток так і залишиться оселею фермерів?
Тоді віддам за 500.
Згода.
-Згода? -Так, добре.
Тоді підготуєш документи. І без сюрпризів.
-Не хвилюйся. -Чудово.
Беру документи на себе.
Гаразд. П'ятсот, не забудь тільки.
Дякую, Луко.
-Дякую. -Втягнули ви мене.
-Буде цікаво поглянути. -Він серйозно?
Якщо ти дотримаєш слова, він теж.
Ти зник.
Забагато Італії.
І що ти тут робиш?
Просто обдумую.
Я хочу щось тобі показати.
Показати що?
Його старі рецепти.
ТЕО ДАЛ — ПЕРЕМОЖЕЦЬ «БОКУС ДОР»
ТЕО ДАЛ ЗНОВУ ОТРИМАВ ДВІ ЗІРКИ МІШЛЕН!
Ти надихав його.
Щоразу, коли він готував.
Тут нема жодного рецепта,
який можна приготувати без інгредієнтів, вирощених тут, у Пелаґо.
Приготуємо щось?
Ось цей.
Різотто Рістонкі.
То була його фірмова страва.
Добре.
Що ти хочеш зробити? Стерти їх?
Ще залишилося вчорашнє вино?
Червоне? За рецептом ми даємо біле.
Так, повір. Просто дай.
Рівно децилітр вина.
Ні, рано. Що ти робиш?
-Та ну, життя не виміряєш. Хай буде. -Гаразд. Годі.
Дякую.
-Тримай. -Дякую.
Ти колись з ним готував?
Насправді я не дуже пам'ятаю.
Я мало що пам’ятаю.
Він змусив мене готувати тисячу яєць,
коли мені було п'ять чи шість.
Спочатку варені яйця, потім смажені, а потім пашот.
Я цілий рік вчився готувати яйця, але відтоді завжди готую їх ідеально.
Те саме.
-Та ну? -Так.
Виглядає гарно.
Так.
Чому ти не сказала, що це твоє весілля?
Що?
Ти не казала, що весілля твоє.
Чому?
-Ні, я казала тобі. -Ні, не казала. Ти сказала: «Весілля».
Не знаю.
Мабуть, випадково.
Може, я зі своїм рестораном приготую їжу для твого весілля?
Навряд чи ви нам по кишені.
Ні, як подарунок.
На знак подяки за все, що ти зробила, і за всі гроші, витрачені на Рістонкі.
Ми приготуємо їжу, а потім…
підемо різними шляхами.
Щасливі.
Домовилися?
Дякую.
Ось як я роблю.
-Ти хто, ботанік? -Що?
Вуаля!
А тепер я.
Що ти робиш?
Я трішки підправлю, добре?
Тепер схоже на їжу Джіо.
Ні, це…
Ще трішки.
Готово.
Бачиш?
Яка смакота!
Добре.
Ти дуже добре готуєш.
Дуже добре.
Та ну. Що ти робиш?
Я аналізую.
Вони не для аналізу.
А для твого чуття.
Найважливіший інгредієнт.
Знаєш який?
Любов.
Молодець.
Дякую.
Так, куди поїдемо?
Туди. Дуже дякую.
Звісно.
Без проблем.
-Ми скоро повернемося. -Чао.
-До зустрічі, Вінсенте. -Чао, Тео.
-Тео, це гниль. -Ні, це смак.
Гнилий сир.
Я певен. У моцарели нема смаку.
-Поставити тут? -Так.
-Дякую. -Так. Будь ласка.
То…
Так.
Я вже втомився.
У тебе завтра важливий день.
Важливий день.
Ти готова?
Мабуть.
Усе буде добре. Ну, добраніч.
-Вибач. -Чекай.
-Я… -Навіщо ти це зробив?
Знаю.
Не знаю, що…
Вибач, Софіє.
Я…
Чорт.
Нічого не сталося, добре? Вибач.
-Привіт. Не бачила Софію? -Ні.
-Тео. -Привіт, Вінсенте.
-Може, знаєш, де Софія? -Так. Софія нагорі.
-Дякую. -Усе гаразд?
Так.
Дасте нам хвилинку?
-Прекрасно виглядаєш. -Дякую.
А ти відстійно.
Ага.
Майже не спав уночі.
-А ти швиденько вдягнула цю сукню. -Тео.
Мабуть, це неправда, але Піно дещо мені сказав.
Що ти погодився залишитися і готувати, щоб продати маєток.
Я говорив про це лише з Піно й Лукою.
Це не…
Ти казав, усе заради мене.
Так і було. Просто з Лукою також склалося.
Що склалося першим?
-Софіє. -Хто був першим?
Це має значення?
Так, має.
Бо в мене страшне передчуття,
що моє весілля — твій спосіб здійснити мій найгірший кошмар.
Ні.
Усе зовсім не так.
Тоді що сталося вчора?
Не знаю. А ти як думаєш?
Ти назвала своє весілля заходом.
З самого початку ти назвала своє весілля заходом. Чому?
Не знаю.
Ти цього хочеш? Хочеш вийти за нього заміж?
Або ж ти відчайдушно потребуєш людини чи місця, яке можна назвати домом?
Ти мене не знаєш.
Говориш про мене так, ніби сам кращий.
Так, у тебе був гівняний батько.
Тепер ти хочеш стати його протилежністю.
Але знаєш що?
Це не менш гівняно.
Петляти життям,
чіплятися за очікування інших.
Боятися провалитись. І навіть жити.
Так чинять боягузи.
То ось що я маю зробити? Залишитися тут і провалитися з тобою?
Тео!
Що ти тут робиш?
Прилетіла вся команда. А ти що як, бляха, думав?
Ти отримав контракт за цю п'яну угоду?
Не зараз. Добре?
Тео.
Дорогі закохані.
Сьогодні надзвичайно радісний день,
бо Софія і Піно,
які на наших очах виросли здоровими і красивими людьми,
об'єднаються у священному шлюбі.
Слава Господу.
Чи береш ти, Піно Конті Тревізано,
Софію Дженнеру за свою законну дружину?
У щасті і в горі, поки смерть не розлучить вас?
Так.
Усім серцем.
А ти, Софіє Дженнера, береш
Піно Конті Тревізано за свого законного чоловіка?
У щасті і в горі, поки смерть не розлучить вас?
Кохана.
Так, беру.
Що ж, проголошую вас чоловіком і дружиною.
Наречений може поцілувати наречену.
Щастя і злагоди нареченим.
Гірко!
Будьмо!
Дякую.
Тео.
-Це не їжа. -Ні?
Ні. Це поштовх до мрій.
Дякую.
Думаю, ми домовимося про Рістонкі.
Радий це чути. Дякую.
Тео!
Так.
Іди.
Агов!
Увесь день не бачилися.
Я був на кухні. Така моя робота.
Смачного.
Тео!
Ходи сюди! Підійди-но.
Що таке?
Може, перевдягнешся і відсвяткуєш з нами?
А потім вип'ємо, так?
Ну, треба ще поприбирати на кухні.
-Та й речі спакувати. -Тео.
Ні. Будь ласка.
-Для мене це багато значить. І для Софії. -Так.
Для цих спогадів.
Добре. Мабуть.
Дякую.
Тобі тут добре?
Нумо, підсядь до нас.
Мені й тут незле.
Це на краще, правда?
І що ти хоча б відкритий до цього.
Пам'ятаєш, коли ми…
Ким ми, у біса, були?
Ти був таким гівнюком.
Але ти змінився.
Я бачу, що тобі болить.
Рада це бачити.
Ти впораєшся.
Ні. Гей, Тео. Не роби цього.
Усім привіт.
Мене звати Тео. Я готував їжу для цього вечора.
Дякую.
Частина присутніх знає мене як сина Джіо.
Як власнику цього маєтку мені здається, що я…
Що я завинив вам щось на зразок промови.
Тут я познайомився з багатьма чудовими людьми.
Схоже, в усіх склалися близькі
і теплі стосунки з моїм батьком. Я радий.
Я думав, він просто козел.
Якому на всіх байдуже.
Але виявилося, що він дуже милий і приємний чолов'яга,
якому просто було начхати на мене і мою маму.
Якщо зробити свій світ маленьким і дотичним, неважко бути милим, га?
Можливо, ви всі тут так робите.
Окрім тебе, Софіє.
Схоже, ти не відчуваєщ потреби бути з кимось милою.
Тому…
За Піно й Софію.
Тео!
Ти як? З тобою все добре?
Скільки давати червоного вина?
Скільки ще в соусі?
Смачно.
Може, ще крапельку.
Підливай ще, якщо хочеш.
-Молодець. -Дякую, шефе.
Усім привіт.
Пахне просто чудово.
Гарно виглядаєш, Свенде.
-Гроші з Італії пройшли. -Супер.
Подивимося на проєкт з Фрісом пізніше.
Певна річ.
-Доставка товару, Лаю. -Чудово.
Мед дуже доречний.
Добре придумав.
Дякую. Дуже дякую.
Я пам'ятаю, як її зробили.
-Справді? -Так.
Так.
Якраз перед від'їздом до Орхуса.
Ви все літо не відходили одне від одного.
Йому вдалося сфотографувати лише ваші руки.
-Але фотографія гарна. -Так.
Саме через це вона й гарна.
Ти сумуєш за ним?
Я сумую за тим…
як він на мене дивився.
Ніби я була…
найфантастичнішою у світі.
Ти звинувачуєш його.
Ти завжди звинувачував його. Завжди.
І не дарма. Він на це заслуговує.
Але тоді ти маєш звинувачувати і мене.
Знаєш що?
Ти народився…
Ти народився з агонії глибокої пристрасті.
Може, більшої, ніж кохання.
Можливо, таке важко чути.
Ніхто не особливий.
Але кожен може стати особливим.
В очах правильної людини.
Виглядає фантастично. А вхід там.
Так.
-Фасадом сюди, так? -Так.
Так рідко роблять, але тут пасуватиме.
Я теж так думаю.
Треба перевірити, чи немає обмежень щодо висоти.
Добре.
Можна грати за правилами і почекати на відповідь планувальників
або ризикнути і сподіватися на краще.
Ми ж не якусь перебудову затіяли, так?
Тео?
Ти знущаєшся?
Тоді йди.
Що? У чому річ?
Йонасе?
-Басейн не вписується. -Так, він трохи…
Його все одно можна обіграти. Якщо поставити…
Усе треба викинути і перебудувати заново, з нуля.
-Вода… -Якщо поглянути…
-Якщо… -Привіт, Піно.
Привіт, друже мій.
Якого біса?
Що ти, бляха, робиш?
Піно, негайно зупинися!
-Гей! Ви з глузду з'їхали? -Ні!
Піно, стій!
Піно!
Піно! Тео!
-Як ти міг так вчинити? Як? -Мені дуже шкода.
Я думав, ми друзі.
Знаю. Таке не виправдаєш. Вибач, Піно.
-Вона мене покинула. -Так. Вибач, Піно.
Я готовий викласти близько мільйона євро.
Треба врахувати кілька факторів, але я обговорю все з Тео.
Дякую, Йонасе.
Супер. Кладу слухавку.
Добре. Бувай.
Тобто один мільйон від нього плюс 500 тисяч від мене.
Ти подвоїв гроші за тиждень.
Чесно, це найкраща інвестиція, яку ти колись робив.
Не доклавши жодних зусиль.
Я не хочу ставати на шляху сімейній спадщині.
-Дякую. -Будь ласка.
Ще замовлення.
Вінсенте, більше пармезану.
-Треба ще три, Лаю. -Готую.
Так, будь ласка.
Нумо.
-Виглядає гарно. -Ага, смакота.
-Добряче так… -Просто божевілля.
Поглянь на себе.
Навчилася кермувати.
Так.
-Таки залишив? -Так.
Мені сказали, у цього місця є потенціал.
Мабуть, хороша людина сказала.
Так.
Найкраща.
Я дзвонив до тебе кілька разів.
Я хотіла зрозуміти, хто я така.
Без цього місця.
-Я вступила в університет. -Так, я чув.
Добре. Я пишаюся тобою.
Дякую.
Клієнти.
Звісно.
-Хочеш допомогти? -Зараз?
Так. Мерле жахлива офіціантка.
Не те що ти.
-Добре. -Справді?
-Звісно. -Супер.
Може, у вас знайдеться кімната для літньої відпустки?
Тобі пощастило. У нас є ще одна порожня кімната.
Стара і запилюжена, туди цілий рік не заходили.
-Справді? -Так.
ТАКИЙ ЖЕ ВИНЯТКОВИЙ, ЯК І РЕШТА
Переклад субтитрів: Софія Семенко