‫לורן!‬
‫-לורן!‬
‫לורן, זה אנחנו!‬
‫לורן!‬
‫סטיבי, תפרצי את המנעול!‬
‫בסדר.‬
‫מצאתן אותי!‬
‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫- האי כף מרסי ‬ ‫טרה אוסטרליס -‬
‫חשבנו שאיבדנו אותך.‬
‫גם אני חשבתי שאיבדתן אותי.‬
‫חיפשנו אותך בכל מקום.‬
‫חשבנו שהמגדלור מקולקל.‬
‫תראו את הפנים היפות שלך.‬
‫פספסת כל כך הרבה.‬
‫פגשנו את לאוניד קומרוב.‬
‫ידעתי שהוא יבוא.‬
‫היידן ואני נפרדנו.‬
‫אוי, סטיבי!‬
‫זה אמיתי?‬
‫וגם אנה ובראד נפרדו.‬
‫אני ממש מצטערת לשמוע.‬
‫זה בסדר.‬
‫את בטוחה. זה כל מה שחשוב.‬
‫לורן,‬
‫זאת איזי. ‬ ‫-היי.‬
‫והיא ממש מגניבה.‬
‫היא עזרה לנו למצוא אותך.‬
‫אני ממש שמחה להכיר אותך.‬ ‫שמעתי עלייך כל כך הרבה.‬
‫תודה שטיפלת בהן.‬
‫אני יודעת שהן בעייתיות.‬
‫בדרך כלל אין לי ריח כזה נורא.‬
‫טוב, אני בדרך כלל לא לבושה כמו בשנת 1918.‬
‫מישהו בא.‬
‫זה בסדר.‬
‫תיזהרי, סטיבי.‬
‫הפלת אותו! תברחו!‬
‫מכאן.‬
‫קדימה! ‬ ‫-מהר יותר, לורן.‬
‫מכאן. בואו.‬
‫מי זה היה?‬
‫אותו בחור שתקף את לאו. אין ספק.‬
‫מי שהוא לא היה,‬ ‫אני חושבת שאני יודעת מה הוא מחפש.‬
‫אנחנו חייבות להגיע אליו קודם.‬
‫יש לזה משהו שקשור לזה.‬
‫הבעיה היא שנגמר לנו הזמן,‬ ‫ואני לא יודעת מה הוא פותח.‬
‫אוואנסי. אני יודעת.‬
‫המאוזוליאום.‬
‫בחיי.‬
‫נראה שאתה לא בלתי ניתן להשמדה ‬ ‫כמו שאתה רוצה להיראות.‬
‫זאת לא הפעם הראשונה ‬ ‫שאני מוצא את עצמי במצב לא נעים כזה.‬
‫אביא לך סביטן...‬ ‫-לא, בבקשה.‬
‫אני לא רוצה להיות למטרד.‬
‫לעתים קרובות אני מגלה שאני נכשל‬
‫ממש לפני שאני מצליח.‬
‫כרצונך.‬
‫ניקולס טאנה אוואנסי.‬
‫זה המאוזוליאום היחיד ‬ ‫בבית הקברות של כף מרסי.‬
‫אבל אין אנשים ששמם אוואנסי בכף מרסי.‬
‫רגע. יש לי רעיון.‬
‫מה את עושה?‬
‫ניקולס טאנה אוואנסי.‬
‫- ניקולס טאנה אוואנסי -‬
‫השם, הוא אנגרמה!‬
‫אנגרמה?‬
‫מילה שנוצרת בסידור מחדש ‬ ‫של אותיות של מילה אחרת.‬
‫בסדר. אז זאת אנגרמה של איזו מילה?‬
‫אנס... אנסטסיה? ניקולאי...‬
‫אנסטסיה ניקולאייבנה!‬
‫הנסיכה אנסטסיה.‬
‫לורן, יש עוד משהו ששכחנו לספר לך עליו!‬
‫מרסי הייתה הנסיכה אנסטסיה בסתר.‬
‫אני יודעת.‬
‫את יודעת? אז את יודעת שאנה היא נסיכה?‬
‫היא תמיד הייתה נסיכה בשבילי.‬
‫תנסי את המפתח.‬
‫בסדר.‬
‫לורן, זה מה שאני חושבת שזה?‬
‫קברה של הנסיכה אנסטסיה.‬
‫מקום מנוחתה של סבתא רבתא שלך, אנה.‬
‫עכשיו כשכולנו יחד, ‬ ‫אני חייבת לספר לכן משהו.‬
‫צללתי לספינה רוסית הטרופה.‬
‫אנחנו יודעות. גם אנחנו צללנו לשם.‬
‫מה? כולכן?‬
‫חשבתי שאתן פוחדות לצלול לשם.‬ ‫-פחדנו, אבל...‬
‫כנראה דאגנו יותר בגללך.‬
‫מצאתי תכשיט בספינה הטרופה.‬ ‫-סיכת החצות.‬
‫מצאנו אותה.‬ ‫-מה?‬
‫ואז היא נגנבה.‬
‫ואז מצאנו את שרשרת המצהר ואת צמיד הזמיר.‬
‫כתר הספיר הוא כל מה שנשאר.‬
‫ומי באמת יודע איפה הוא?‬
‫אתן ממש חיברתן את כל החתיכות בתצרף.‬
‫זיהיתי את סיכת החצות מיד.‬
‫וקראתי מספיק בספר של לאוניד‬
‫כדי לדעת שאוצר בעל ערך כזה ‬ ‫מושך כל מיני צרות.‬
‫ואז מישהו פרץ לחדר שלי בניסיון למצוא אותה,‬ ‫אז החבאתי את סיכת החצות.‬
‫בחליפת הצלילה שבה איזי מצאה אותה.‬ ‫-ואז מה קרה?‬
‫מישהו במסכה חטף אותי.‬
‫ואז הבנתי שאני לא היחידה שמחפשת‬
‫את התכשיטים הרוסים האבודים.‬
‫אנה, את יכולה לתרגם את זה?‬
‫זה ברוסית.‬
‫מצאתי את זה אצלך בבית. ‬ ‫בספרייה של סבתא שלך.‬
‫זה היומן של אנסטסיה.‬
‫הצלחתי לתרגם רק חלקים ממנו.‬
‫"24 ביוני, 1918.‬
‫הפלגנו מסנט פטרסבורג.‬
‫אני תוהה אם אראה שוב את ארצי.‬
‫אני מקווה שעמי לא ישכח אותי.‬
‫12 ביולי, 1918.‬
‫אחר הספינה שלנו עוקבת‬ ‫ספינה גדולה עם מפרשים כהים.‬
‫יש לי תחושה מבשרת רעות.‬
‫17 ביולי, 1918. ראיתי אותה היום.‬
‫היא עמדה על חרטום הספינה שלה.‬
‫אנחנו כל כך קרובות, ‬ ‫יכולתי לראות את קצוות השיער האדומות שלה‬
‫ואת העיניים הכחולות הנוקבות האלה.‬
‫אני יודעת שהיא בעקבותיי‬ ‫ובעקבות המטען שאני נושאת.‬
‫19 ביולי.‬
‫התנגשנו בשונית.‬
‫הספינה שלנו שקעה לקרקעית האוקיינוס.‬
‫פחדתי,‬
‫אבל זאת הייתה חובתי ‬ ‫להנחות את אנשיי לחוף מבטחים.‬
‫ידעתי שיש תקווה‬
‫כשבאפלה גילינו אי לא מוכר."‬
‫לשם! תמשיכו לחתור!‬
‫תראו.‬
‫"כאן שוכנת הגיבורה של כף מרסי,‬
‫הדוכסית הגדולה אנסטסיה ניקולאייבנה מרוסיה‬
‫שהדריכה את חבריה למסע לחוף מבטחים‬
‫לאחר המתקפה של הנמסיס."‬
‫אימא שלך לא אמרה לך ‬ ‫שאסור לגעת בדברים שלא שלך?‬
‫תניחי לו.‬
‫אני יודע מי את.‬
‫את אולי בת מלוכה ברוסיה, אבל כאן‬
‫לבד בחול, את רק עוד פרצוף קטן ומפוחד.‬
‫שרועדת מתחת לחרבי.‬
‫איפה התכשיטים?‬
‫אתה תגלי שקצת יותר קשה לנצח‬
‫בלי שהצבא הקיסרי עומד מאחורייך.‬
‫עקרונות לא צריכים להשתנות‬ ‫רק בגלל שהסיכויים השתנו.‬
‫"הנסיכה נלחמה בגבורה נגד‬ ‫קברניטת שודדי ים בזויה.‬
‫שודדת ים שגזלה ‬ ‫את חייה ואת זהותה של הנסיכה.‬
‫כשהייתה בת 17 בלבד,‬
‫הנסיכה אנסטסיה נקברה בחשאי ‬ ‫על ידי נתיניה הנאמנים."‬
‫נשאר עוד רישום אחד ביומן.‬
‫20 ביולי, 1918.‬
‫המשרת והעוזרת הנאמנים שלי‬ ‫ישבו איתי בשעות האחרונות האלה.‬
‫ליבי נשבר על ‬ ‫שאיבדתי את תכשיט הכתר האחרון של משפחתי.‬
‫נשאר לי רק כתר הספיר.‬
‫אני מקווה שיום אחד,‬
‫מישהו יאחד מחדש את כל התכשיטים ‬ ‫ואת הזיכרונות המשמחים של משפחתי,‬
‫של חבריי, של הרפתקאותיי שלי שהם מייצגים.‬
‫זה הסוף.‬
‫אבל היו לי יותר אהבה וימים חמימים‬
‫מאחרים שימי חייהם היו כפולים משלי.‬
‫אני לא מפחדת.‬
‫כתר הספיר!‬
‫היא החביאה אותו בשמלה שלה.‬
‫זה משנה את כף מרסי לנצח.‬
‫למה את מתכוונת?‬
‫יום הישועה, התיירות, הכול מבוסס‬ ‫על ההיסטוריה של משפחת וולקוב.‬
‫כלומר, זה משכתב לגמרי ‬ ‫את הסיפור שסיפרו לכולכן.‬
‫סבתא אמרה לי שאנחנו צאצאי משפחת המלוכה.‬
‫לכן היה לה את צמיד הזמיר.‬
‫אנה, לא היו צאצאים לנסיכה אנסטסיה.‬
‫זה אומר שאת בוודאי צאצאית של...‬ ‫-לא.‬
‫...הקברניטה של הנמסיס.‬
‫לא!‬
‫את כן.‬ ‫-לא!‬
‫היי, אנה.‬
‫סבתא אמרה לי שאנחנו לבד‬ ‫ושאף אחד לא יבין אותנו.‬
‫פשוט לא חשבתי שאלה תהיו אתן.‬
‫אנה!‬ ‫-אנה!‬
‫הם טועים.‬
‫תתעשת.‬
‫הן זקוקות לעזרתך.‬
‫קדימה, לאו.‬
‫ידעתי שתבוא.‬ ‫-מי אמר שבאתי להיפגש איתך?‬
‫אנה!‬
‫אני רוצה להיות לבד.‬
‫בואו.‬ ‫-קדימה!‬
‫אנה, חכי לנו!‬
‫אנה, תפסיקי. תפסיקי.‬
‫זה לא משנה כלום ביחס למי שאת.‬
‫זה משנה הכול.‬
‫תמיד ידעתי שמסתירים ממני משהו.‬
‫הזרם גורר אותנו לים. עלינו לחזור.‬
‫זה היה הגיוני. ‬
‫אנה!‬ ‫-אנה, תעצרי!‬
‫את מרחיקה יותר מדי.‬ ‫-בבקשה תעצרי.‬
‫לא. אש.‬ ‫-מה?‬
‫אש!‬
‫שרשרת המצהר!‬ ‫אנחנו צריכים לחזור לקחת אותה.‬
‫היא לא שם.‬
‫מה?‬ ‫-היא לא שם.‬
‫אש!‬
‫אש, הצילו!‬ ‫-לא, חכי! סטיבי!‬
‫אש!‬
‫אנחנו צריכים לארגן את הסירה‬ ‫או שלא נוכל לחזור לנמל!‬
‫הזיקוק!‬
‫הוא לא שם. הזיקוק איננו!‬
‫חבר'ה, זאת לא היאכטה של וולקוב?‬
‫היידן?‬
‫היידן מה אתה עושה?‬
‫היידן, תזעיק את מכבי האש!‬ ‫המועדון עולה באש.‬
‫אנה, תעלי.‬
‫אנה, קדימה.‬
‫למה?‬
‫אנה, לא.‬ ‫-היידן, מה קורה?‬
‫אנה‬ ‫-סבתא.‬
‫אנה.‬
‫תעלי לסירה.‬
‫סבתא.‬
‫אנה, תעשי מה שאמרו לך לעשות!‬
‫אנה, לא. ‬ ‫-אנה, לא.‬
‫לא.‬ ‫-אנה. אנה.‬
‫נראה שאתה לא בלתי ניתן להשמדה ‬ ‫כמו שאתה רוצה להיראות.‬
‫אביא לנו סביטן טרי, בסדר?‬
‫זה מתכון מאוד יוצא דופן.‬
‫תמיד יהיו שודדי ים, מאדי.‬
‫כדי למצוא את תכשיטי הכתר הרוסי.‬
‫שודדי ים!‬
‫היידן, יצאת מדעתך?‬
‫אני מצטער.‬
‫מה לוקח כל כך הרבה זמן, היידן?‬ ‫-אני מוודא שאני קושר כמו שצריך.‬
‫אני צאצאית של קברניטת הספינה‬ ‫המפחידה ביותר בהיסטוריה.‬
‫היא הבטיחה למצוא את התכשיטים האלה‬
‫ואני לא אתן לארבע ילדות ‬ ‫להפריע לקיום ההבטחה הזאת.‬
‫לעולם לא תמצאי את כתר הספיר.‬
‫תשלח אותן לים.‬
‫בהצלחה, בנות.‬ ‫-בבקשה, לא!‬
‫את לא יכולה לעזוב אותנו כאן!‬
‫סערה מתקרבת.‬
‫הצילו!‬
‫הצילו! אנה!‬ ‫-סטיבי!‬
‫תחזרו!‬
‫-אנה, בבקשה!‬
‫הצילו!‬ ‫-אנה!‬
‫אנה, תחזרי! אנה!‬ ‫-הצילו!‬
‫אנה!‬
‫עברית: שלמה ליברמן ‬