Чудово.
Це буде щось приголомшливе.
Звісно.
-Я вас дожену. -Гаразд.
-Привіт. -Алоха.
Ти точно не підеш?
Рюкзак уже зібрано.
-Ще не пізно передумати. -Ні, дякую.
Екскурсоводи кажуть, там є гігантська квітка,
що розквітає раз на 50 років.
Таке буває лише раз у житті.
Слухай, я беру тебе у відрядження,
щоб ти відчула, що таке справжній світ.
Ми так домовлялися, пам'ятаєш?
Я якраз досліджую справжній світ очима чотирьох моряків у Карибському морі.
Книжки — це двері до світу, мала,
але одного дня доведеться в них увійти.
Повернуся за кілька годин.
Це буде неймовірно!
Ходімо.
«Загублені царські скарби було втрачено під час революції.
І їх досі не знайшли».
Хіба необхідно було починати о шостій ранку та в човні?
Тіньовий уряд за нами не стежить.
Дай язику волю — заведе в неволю!
Ось тут. Читай.
«Є різні чутки про те, де ці коштовності зараз.
Дехто говорить, що їх нелегально вивезли з країни
або вкрали і продали на чорному ринку.
Інші вважають, що їх заховали люди, віддані царській родині».
Чудово. Ми нарешті знайшли щось коштовне і моментально втратили.
Не втратили, а в нас його вкрали.
Хто міг його вкрасти?
Мабуть, той, хто підкинув жилет Лорен у воду
Навряд чи це збіг обставин.
Що? Хіба я одна це думаю?
Що збіг обставин?
Те,
що безцінну брошку вкрали того ж тижня,
коли до нас завітав відомий мисливець за скарбами.
І тоді султан встав на свій мармуровий трон,
його собаки драли горлянки,
їхня гаряча слина падала мені на щоку,
і між мною й неминучою смертю
була лише його рука, що стискала ланцюг.
Він прошепотів:
«Містере Комаров, ви готові померти?»
То що ви зробили?
Я зазирнув йому в очі.
«Я готовий до останньої пригоди.
Але час ще не настав».
І що трапилося потім?
Він не підозрював, що я провів зиму в Тибеті з вівчарами,
і його собаки підкорилися мені, щойно мене побачили.
Авжеж.
Я перетнув кордон
разом із рідкісним золотим альбатросом
ще до сходу сонця.
Будь ласка.
-Ви ще будете тут на Свято спасіння? -Звісно. Як можна таке пропустити?
Навіть заради золотого альбатроса?
Навіть заради альбатроса з рубіновими очима
Доброго ранку.
Ось чому ви тут, чи не так? Саме це знайшла Лорен.
Ви шукаєте царські скарби Росії і вважаєте, що вони в Кейп-Мерсі.
Гаразд, нам знадобиться…
більше тістечок.
ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
ОСТРІВ КЕЙП-МЕРСІ ТЕРРА АВСТРАЛІС
ЧАСТИНА VIII. РМС РЕСПУБЛІКА
Отже,
треба розуміти, що Романових вигнала з Росії
розлючена влада.
Усі загинули.
Окрім однієї.
Ходять чутки, що молодша донька, княжна Анастасія
чудом залишилася живою.
Я вважаю, що вона дісталася до Кейп-Мерсі на російському кораблі, що затонув.
Я також вважаю, що з нею були скарби російської царської родини.
Чотири коштовності вважаються втраченими.
Брошка «Опівніч»…
намисто «Меридіан»…
браслет «Соловей»…
і, найцінніше,
царська сапфірова корона.
Та сама брошка «Опівніч» з гідрокостюма Лорен.
Так.
Яку ти прищепила до куртки, Медді.
Ось чому ви думали, що я Лорен.
Ви маєте зрозуміти…
що це предмети надзвичайної цінності.
А надзвичайна цінність приваблює
надзвичайне зло.
Маємо бути обережними.
Я шукав ці коштовності по всьому світу,
досліджував чутки й байки від хащ Мадагаскару до фіордів Норвегії,
і, нарешті… я в Кейп-Мерсі.
Я матиму за честь
побачити брошку «Опівніч»
і, можливо, потримати її
в руках.
Якщо дозволите?
-Ви її втратили? -Не втратили. Її вкрали.
Я не думав, що вона буде валятися, причеплена до…
-Куртки? -Куртки!
Вона не завжди була на куртці.
Іноді ми залишали її у великій склянці.
Що?
Я бачив її.
Я бачив її на куртці. Але все гаразд, вони про це не знають.
Не підніматиму галас, не проблема.
Говоримо віч-на-віч.
Дев'ять років досліджень.
А Лорен із середньою освітою знайшла її з першого пірнання…
Заспокойтеся.
І непогано було б трохи пояснити.
Так, пояснення, Леонід.
Отже, Лео, ви вважаєте, інші скарби також перебувають у Кейп-Мерсі?
Ну…
Думаю, це ймовірно.
На уламках судна?
Так.
Або їх поглинули хвилі,
акули
і риби.
Отже…
Я вважаю, що ваш російський корабель — це Штандарт.
Царська яхта родини Романових.
Я переговорив із другом, Павлом Толстим,
який наразі досліджує вашу монету через свої контакти.
Він також надіслав мені супутникові знімки уламків вашого судна.
Очевидно, воно стоїть вертикально,
пошкоджено правий бік, де двигун пробило рифом.
Ми входимо ось тут…
прямуємо центральним коридором
і потрапляємо в каюту княжни.
Царські коштовності зберігали в ось такій невеличкій скрині.
Отже, ми шукаємо таку скриню.
Так.
Ми?
Так.
-Лео? -Так.
Ви не проти, як…
якщо ми…?
-Ви хочете… поговорити наодинці. -Так.
Так.
Не проблема.
-Добре. -Гаразд.
Нічого страшного. Я всього лише найвідоміший мандрівник у світі,
але їм треба все обміркувати.
Терпіти не можу.
Що ми думаємо?
Той, хто підкинув жилет Лорен,
хоче, щоб усі думали, що вона загинула в морі.
І та сама людина пробралася до клубу і вкрала брошку.
Нащо виставляти смерть Лорен нещасним випадком,
а потім перевернути все догори ногами?
-Вони навіть не намагалися це приховати. -Може, хочуть, щоб ми знали.
Очевидно, вони не жартують. І вони хочуть заволодіти коштовностями.
Ми маємо дістатися туди першими.
Зробимо це.
Що?
Я втомилася слухати, що світ такий, як є, і ми лише маємо зміритися.
Досить, з мене досить.
Досить.
Іззі.
Я знаю, що ти не знала Лорен,
і це дуже небезпечно.
-Це нічого, як ти боїшся. -Стіві.
Вона має рацію.
У мене аж серце холоне.
Але я готова.
Ми згодні.
ВОДОЛАЗНИЙ ДЗВІН ПРИЛАДДЯ ДЛЯ ДАЙВЕРІВ
ДАЙВІНГ-КЛУБ
-Я хочу… -Не поспішай.
Я нічого не можу зробити Моє серце прагне до тебе
Не в змозі опиратися
Я щосили намагаюся Не думати про тебе
Щоб жити й рухатися далі
Я не в змозі опиратися, Я не можу сказати тобі…
-Що робиш? -Поповнюю запаси.
Гайден кинув мене,
тому в бухті конче потрібно… усе.
Не хочу прискорювати події.
Я знаю.
Але я хочу знову побачитись.
Слухай, я подумала, може, ти хочеш…
Я слухаю, Іззі?
…проїхатися кудись…
із…
Гайденом.
Із Гайденом?
-Тобто… -Так, я розумію.
Побачити, як він.
-Гарна ідея, дякую. -Так.
Бувай.
-Як саме діє браслет проти акул? -Акули мають сьоме відчуття.
Вчені не можуть це пояснити, але акули відчувають електрику.
Так само, як ми відчуваємо запах.
Браслет випускає електронний сигнал, який їм не подобається.
Хоч би спрацювало.
Іззі, ти дірку в підлозі протреш.
Не хвилюйся, ми з тобою. Добре?
Ти тепер одна із нас.
Сто років тому
одна смілива молода жінка
вивезла скарби своєї родини на цьому кораблі.
Кілька тижнів тому
інша смілива молода жінка стала доглядачкою цього скарбу.
Сьогодні ми маємо діяти спокійно й раціонально
на честь них обох.
В добру путь.
Що з ним? Зніми з нього капюшон, Анно.
Що сталося?
Не знаю. Ми знайшли його непритомним.
Леоніде!
-Що робитимемо? -Медді, клич по допомогу.
Напевно, це травма голови.
-Хто це був? -Не знаю.
Вони вже були там. Напевно, шукали те саме.
Гей, Леоніде, ви мене чуєте?
Мейдей. Це Медді Поллард на борту Валентини.
Маємо серйозну травму голови, потребуємо швидку.
Прямуємо до бухти Кейп-Мерсі.
-Ви мене чуєте? -Зрозумів, Валентино. Медики чекатимуть.
Дуже повільний пульс. Йому треба на сушу.
Спробуйте глибоко дихати. Усе буде добре.
Дівчата…
Отакої.
Ого.
Намисто «Меридіан».
Стіві, яскрава зірка,
ти знайшла його.
Леоніде, ви мали рацію.
Це яхта княжни Анастасії.
Пам'ятайте,
ви маєте…
-Леоніде! -Леоніде.
Леоніде!
Не залишайте нас.
З ним усе буде гаразд.
-Анно, що сталося? -Хтось постраждав?
Хто у швидкій?
Що тут відбувається?
Господи-боже, це Леонід Комаров?
Мисливець за скарбами?
Що він робить у Кейп-Мерсі?
Нічого не кажи.
Що ви наробили, дівчата?
Показники непогані, але є набряк голови. Необхідні подальші дослідження.
-Хтось їде? -Я поїду.
-Куди ви його везете? -В лікарню Кейп-Мерсі.
Йому краще буде у ветеринара. Я поїду.
Зателефонуйте доктору Монтгомері.
Перевеземо його до нас додому.
У нас щойно було поминки.
Ви хочете ще одні?
Ви ж знаєте, що там не можна пірнати.
Ми були з Леонідом. Ми знали, що робимо.
Іззі, що сталося?
-Він професійний дайвер. -Мені однаково.
Рене, ви таке дозволяєте дітям?
Пірнати з незнайомцями в заборонених місцях?
Ні, не дозволяю.
До речі,
я припиняю всю діяльність дайвінг-клубу
на невизначений термін.
Вважайте, що море для вас закрите.
Чудово.
Супер.
ДАЙВІНГ-КЛУБ
Переклад субтитрів: Марія Панченко