KAPITEL VII - MARY CELESTE
Är du klar?
Vad är det?
Det är en urgammal rysk tradition.
När någon går hädan…
…virar man in personen i den här för att spara själen i evighet.
Det går inte med Lauren.
Jag älskar ryska. Det är så…dramatiskt.
-Tyst. -Tyst.
-Snart kan du nog läsa alla de här. -Snart, tror jag inte.
Du kan det säkert redan. Vad står det där?
-Zanimatsja. -Zanimatta.
Jag kommer inte att lära mig mer om jag inte får plugga klart.
Får jag hälsa på dig i Moskva?
Varför ska jag till Moskva?
För att arbeta i nationalbaletten och bli den nya Anna Pavlova.
Lova bara att du inte blir den nya Anna Karenina.
Nej då.
Får jag låna den här?
Visst.
Nu kommer Laurens själ alltid att skyddas.
Min kära, älskade Maddie.
Jag vet att det här är ditt livs värsta tid.
När mamma dog trodde jag aldrig att jag kunde fortsätta vakna varje dag.
Jag gjorde det bara för pappas skull.
Jag kan inte ens föreställa mig hur tufft det är att mista sina föräldrar samtidigt.
Men du ska veta att du kommer att gå vidare.
Även om det verkar omöjligt.
Det finns andra människor som behöver dig.
Jag behöver dig, Maddie.
Den här dikten hjälpte mig, så du får den av mig.
DÖDEN BETYDER INGENTING
Jag tror på att saker alltid hittar hem.
Därför vill jag starta en dykarklubb.
Här kan vi vara oss själva.
Wow!
Ute på havet är vi fria.
-Coolt, va? Vad tycks? -Den är perfekt.
Anna, kolla här.
VI KOMMER ALLTID ATT ÄLSKA DIG, LAUREN
-Hur känns det, kompis? -Min kjol kliar.
Du behöver inte följa med. Du får gärna stanna hemma om du vill.
Nej, jag vill stötta de andra.
Men ingen vet vad som hände henne, så varför ska de ha en minnesstund?
Så att folk får chansen att ta farväl.
Du kanske också har nåt att säga till Lauren.
JAG ÖNSKAR ATT JAG HADE FÅTT TRÄFFA DIG. VI GER INTE UPP!
Ska du hänga nåt i trädet?
Jag vet inte vad.
Tjena.
Jag tror…
Jag tror att vi ska ta en paus.
Jag vill inte såra dig, men vi har inte varit…
Det är okej.
Vi har inte varit oss själva på sistone.
Nej.
Ska vi se vad som händer i sommar?
Vi kanske blir störtförälskade igen.
-Känns det okej? -Ja.
Jag saknar henne.
Det gör vi alla.
FARVÄL LAUREN
DYKARCERTIFIKAT
Är du inte klar?
Det är för att jag inte ska gå.
Du måste gå.
-Du är bara lite envis. -Varför?
Jag vill inte gå på en levande persons minnesstund.
Det här är inte svart och vitt, och därför är det mycket svårare.
Men om du inte följer med idag kommer du att ångra det.
Dina vänner behöver dig säkert.
-Är du redo? -Ja.
Det är väl på tiden att jag ser ett fiskfejs på nära håll.
Men tänk om nåt går snett där nere…
Precis som om nåt går snett här uppe. Vi hjälps åt.
Jag älskar det kortet.
Säg att du inte köper det här tramset.
Det är fint. Renee har ordnat det bra.
Maddie… Inte du också.
Stevie…
Jag vill tro på att hon lever.
Men jag såg jackan de hittade.
Vi är här idag för att minnas Lauren Rose.
En älskad dotter och vän.
Det krävs en by för att uppfostra ett barn.
Idag sörjer vår gemenskap ett barn tillsammans.
Sorgen är kärlekens pris.
Men när nån vi älskar tas ifrån oss i så ung ålder…
Det här är så dumt.
…kan priset tyckas för högt.
Jag ber er alla att se på minnesträdet.
Det är fullt av glada minnen, och påminner oss om att Lauren finns kvar.
Laurens vän Stephanie skulle vilja säga några ord.
Lauren är smart.
Lauren är kunnig. Hon tänker igenom allt hon gör.
Det gör inte jag.
Jag dyker i direkt och hoppas att min beslutsamhet löser allt.
Men Lauren tänker igenom saker. Hon fattar inte ogenomtänkta beslut.
Hopp kan kännas obehagligt.
Ibland är det lättare att ge upp, för hoppet känns helt övermäktigt.
Men ska vi ge upp för att det är det enklaste?
Men jag ber er, allihopa.
Jag vet att jag låter hysterisk, men ska vi bara sitta här
när hon väntar på att vi ska hitta henne?
-Vi måste gå nu. Kom. -Polischefen?
Laurens försvinnande var en chock för oss allihop.
Det är inte konstigt att vi ibland överväldigas av känslor.
Men det var en tragisk olycka.
Nu ska Laurens vän Madeleine läsa en dikt för oss.
Döden betyder ingenting
Jag har bara dragit mig tillbaka till ett annat rum
Jag är jag och du är du
Allt vi var tillsammans Allt vi var för varandra
Det är vi fortfarande
Kalla mig vid mitt vanliga namn
Tala med mig på samma sätt Som du alltid brukade göra
Ändra inte ditt tonfall Håll sorgen borta från din röst
Sluta inte skratta åt våra gemensamma små skämt
Var med mig, le mot mig, tänk på mig, bed för mig
Låt alltid mitt namn finnas med er där hemma
Säg det som om ingenting hänt Utan spår av skuggor
Livet går vidare med samma innebörd
Hon hade den inte på sig.
Varför skulle du sluta tänka på mig För att du inte längre kan se mig?
Jag väntar på dig en liten stund
Någonstans väldigt nära Jag väntar runt hörnet
Allt är bra
Maddie.
-Maddie. -Vad fint, Madeleine.
Nu går alla som vill följa med ner till stranden.
Tack för att ni kom.
Maddie.
-Bra jobbat, smolten. -Tack, Sjöbjörnen.
Stevie, kom. Jag måste säga en sak.
-Kan vi ses hemma? Mina vänner vill nåt. -Absolut.
Anna, kom till klubbhuset. Jag har nåt jätteviktigt att säga.
-Jag kommer. -Kom.
Anna, din mamma väntar oss båda på middagen.
-Ät du middag med henne, då. -Anna.
Uppför dig.
Jag är så trött på att uppföra mig!
Jag är trött på att aldrig få säga vad jag faktiskt tycker.
Brad. Jag tror inte att jag kan fortsätta så här längre.
Fortsätta hur?
Jag vet att du vill gifta dig, skaffa 2,5 barn och köpa villa med staket.
-Jag kan inte. -Vad är det för fel?
Ingenting. Jag vill bara inte bli som Anna Karenina.
Vem är det?
En väldigt olycklig person.
Vänta nu. Gör du slut med mig på en minnesstund?
Det var inte så elegant.
Be mamma om ursäkt åt mig.
Jag visste att hon levde.
Alla tyckte att jag var tokig, men jag hade rätt!
-Hade hon jackan när ni såg henne sist? -Jag minns inte.
Min mobil. Jag glömde den i båten. Åk ni.
Jag tror det, men jag har sett Lauren i den jackan miljoner gånger.
Jag glömde den i båten. Åk ni.
-Hon hade inte på sig den då. -Hade hon den i ryggsäcken?
Hon hade inte med sig den.
Dessutom såg ju Izzie den i hennes rum.
Jag är 98 procent säker på att den låg under sängen. Ja.
Om den låg där efter att hon försvann,
och de hittade den i vattnet har ju nån slängt den.
-Varför skulle nån göra det? -De vill att vi ska tro att hon är död.
Nån vill att vi ska tro att hon är borta för alltid.
Men jag visste det. Lauren lever fortfarande.
Där är du.
Förlåt, jag…
-Vad har hänt? -Det var så här när vi kom.
Nån visste att vi skulle till minnesstunden.
-Har de tagit nåt? -Nej, det verkar inte så.
Allt är här.
Vad letade de efter?
Vad kallt det är.
-Izzie, hade inte du nåt att berätta? -Jo, jag såg jackan i Laurens rum.
När vi gömde oss för polischefen. Nån måste alltså ha slängt den i havet.
-Nån har rövat bort henne. -Ja.
-Hon lever alltså. -Hon är död.
Va? Nej.
De vill få det att se ut som att hon drunknat.
-Nej. -Hon är död.
Nej, det betyder att hon inte hade jackan på sig.
-Hon är död. -Nej, det är goda nyheter.
Varför skulle de annars slänga ut jackan i havet?
-Jackan betyder… -Hör ni.
-Sist vi såg henne… -Hör ni!
Vi har en rysk kronjuvel.
-Va? -Va?
Den som Lauren hittade.
-Var är broschen? -Var är den?
Nån har gjort inbrott och stulit den.
Undertexter: Sara Palmer