‎CAPITOLUL VII - ‎MARY CELESTE
‎LAUREN, MEMORIA TA RĂMÂNE VIE ‎PENTRU NOROCOȘII CARE TE-AU CUNOSCUT
‎Ești gata?
‎Ce-i aia?
‎E o tradiție rusească foarte veche.
‎Când cineva moare…
‎înfășori asta în jurul său ‎ca să-i salvezi sufletul în eternitate.
‎Îmi pare rău ‎că nu poți face asta cu Lauren.
‎Îmi place limba rusă. ‎Este foarte… dramatică.
‎- Liniște. ‎- Liniște.
‎În curând cred că vei putea citi ‎toate astea.
‎Nu știu cât de curând.
‎Pun pariu că deja poți. ‎Ce înseamnă cuvântul ăsta?
‎- Învățare. ‎- Învățare.
‎Nu voi putea învăța restul ‎dacă nu mă lași să termin lecția.
‎Te pot vizita ‎după ce te muți la Moscova?
‎De ce să mă duc la Moscova?
‎Să intri în Baletul Național ‎și să devii următoarea Anna Pavlova.
‎Promite-mi că nu vei deveni ‎următoarea Anna Karenina.
‎Nu voi deveni.
‎Pot împrumuta asta?
‎Sigur.
‎Acum, sufletul lui Lauren ‎va fi protejat mereu.
‎Draga mea Maddie,
‎știu că e cel mai greu moment ‎din viața ta.
‎Când mama a murit, nu credeam ‎că îmi mai pot continua viața zi de zi.
‎Am făcut-o doar pentru tata.
‎Nici nu-mi pot imagina cât de mult ‎doare să-ți pierzi părinții deodată.
‎Dar vreau să știi că poți continua,
‎chiar dacă pare imposibil,
‎fiindcă există alți oameni ‎care au nevoie de tine.
‎Eu am nevoie de tine, Maddie.
‎Poezia asta m-a ajutat, ‎așa că ți-o transmit ție.
‎„Moartea e neînsemnată”
‎Cred că lucrurile își găsesc mereu ‎casa adevărată.
‎De asta vreau să întemeiez ‎un club de scufundări.
‎Un loc unde să fim noi însene.
‎Pe ocean, putem fi libere.
‎Tare, nu? Ce părere ai?
‎E perfectă.
‎- Anna, uită-te la asta. ‎- Vino să vezi.
‎TE VOM IUBI MEREU, LAUREN
‎Cum te simți?
‎Fusta asta mă incomodează.
‎Nu trebuie să vii.
‎Dacă vrei să stai acasă, e în regulă.
‎Nu, trebuie să fiu alături de celelalte.
‎Doar că nimeni nu știe ‎ce s-a întâmplat cu ea.
‎De ce să ții o comemorare?
‎Oamenii au ocazia să-și ia rămas-bun.
‎Poate vrei să-i spui și tu ‎ceva lui Lauren.
‎AȘ FI VRUT SĂ TE CUNOSC. ‎NU VOM RENUNȚA!
‎Nu pui nimic în copac?
‎Nu știu ce s-ar cuveni.
‎Ce e?
‎Cred că…
‎Cred că ar trebui să luăm o pauză.
‎Nu vreau să-ți rănesc sentimentele, ‎doar că n-am fost…
‎E în regulă.
‎N-am fost în apele noastre ‎în ultima vreme.
‎Nu.
‎Să vedem ce se întâmplă peste vară?
‎Cine știe? ‎Poate ne vom reîndrăgosti nebunește.
‎Ești bine?
‎Da.
‎Mi-e dor de ea.
‎Tuturor ne este.
‎RĂMAS-BUN, LAUREN!
‎Nu ești pregătită.
‎Pentru că nu vin.
‎Trebuie să vii.
‎Ești doar puțin încăpățânată.
‎De ce?
‎Fiindcă nu vreau să merg ‎la comemorarea cuiva viu?
‎Știu că nimic nu e clar, ‎de aceea totul este mai greu.
‎Dar știu că, dacă nu vii azi, vei regreta.
‎Sunt sigură ‎că prietenii au nevoie de tine.
‎- Ești gata? ‎- Da.
‎E timpul să văd de aproape ‎peștii ăia leșinați.
‎Doar că… dacă se întâmplă ‎ceva rău acolo jos?
‎E la fel cum s-ar întâmpla aici sus: ‎ne ajutăm reciproc.
‎Îmi place poza asta.
‎Spune-mi că nu crezi toate astea.
‎Mi se pare drăguț. ‎Renee a făcut o treabă bună.
‎Maddie, nu și tu.
‎Ascultă, Stevie…
‎vreau să cred că e în viață.
‎Știu doar că i-au găsit jacheta.
‎Suntem aici ‎ca să o omagiem pe Lauren Rose,
‎o fiică și o prietenă iubită.
‎E nevoie de un sat ca să crești un copil.
‎Ne unim într-o comunitate ‎ca să jelim unul.
‎Durerea e prețul pe care-l plătim ‎pentru dragoste,
‎dar când o persoană iubită ne e răpită ‎la o vârstă atât de fragedă…
‎E absurd.
‎…prețul poate părea prea mare.
‎Vă invit pe toți ‎să priviți acest copac memorial,
‎plin de amintiri dragi, ‎amintire a faptului că Lauren e cu noi.
‎Prietena lui Lauren, Stephanie, ‎ar vrea să-i aducă un omagiu.
‎Lauren e deșteaptă.
‎Lauren e capabilă. ‎Ea gândește bine orice lucru.
‎Eu nu fac asta.
‎Eu sar cu capul înainte ‎și sper că totul va ieși bine.
‎Dar Lauren se gândește bine. ‎N-ar lua decizii pripite.
‎Speranța poate fi incomodă.
‎Uneori e mai ușor să renunți,
‎fiindcă speranța poate fi așa chinuitoare, ‎încât e insuportabilă.
‎Dar vrem să renunțăm ‎doar pentru că e mai ușor?
‎Vă întreb, vă implor pe toți.
‎Știu că par o adolescentă isterică, ‎dar o să stăm aici
‎în timp ce ea așteaptă să o găsim?
‎- Trebuie să plecăm. ‎- Dle șerif?
‎Dispariția bruscă a lui Lauren ‎ne-a șocat pe toți.
‎E de înțeles că, uneori, ‎ne biruiesc emoțiile.
‎A fost un accident tragic.
‎Prietena lui Lauren, Madeline, ‎vrea să ne împărtășească o poezie.
‎Moartea e neînsemnată
‎Doar m-am strecurat în camera alăturată
‎Eu sunt eu, iar tu ești tu
‎Orice am fi fost împreună ‎Orice am fost una pentru alta
‎Suntem în continuare
‎Spune-mi pe vechiul meu nume
‎Vorbește-mi cu lejeritatea ‎Cu care ai făcut-o mereu
‎Nu folosit alt ton
‎Nu afișa un aer fals de gravitate ‎sau durere
‎Râzi cum am râs mereu
‎De glumițele ‎Care ne plăceau amândurora
‎Joacă-te, zâmbește, ‎gândește-te la mine, roagă-te pentru mine
‎Fă ca numele meu să răsune normal ‎Cum a fost mereu
‎Să fie rostit fără emfază ‎Fără ca nimic să-l umbrească
‎Viața este tot ce-a fost mereu
‎Nu putea s-o fi purtat.
‎De ce să lipsesc din gânduri ‎Pentru că lipsesc din vedere?
‎Eu doar te aștept ‎Un răstimp
‎Undeva foarte aproape
‎Chiar după colț
‎Totul e bine
‎Maddie!
‎- Maddie. ‎- Frumos, Madeline.
‎Acum vom merge la apă ‎cu cei care vor să vină.
‎Mulțumesc că ați venit.
‎Maddie!
‎- Te-ai descurcat bine. ‎- Mersi, Lup de Mare.
‎Stevie, vino aici. ‎Am ceva să-ți spun.
‎Ne vedem acasă? ‎Prietenii au nevoie de mine.
‎Sigur.
‎Anna, ne întâlnim la club. ‎Am ceva important să vă spun.
‎- Vin imediat. ‎- Haide!
‎Anna, mama ta ne așteaptă ‎pe amândoi la cină azi.
‎- Atunci, ia tu cina cu ea. ‎- ‎Anna.
‎- Eticheta, te rog. ‎- ‎M-am săturat de etichetă!
‎M-am săturat să nu pot spune ce gândesc.
‎Brad, nu cred că mai pot face asta.
‎Ce anume?
‎Știu că ai un plan.
‎Vrei o soție și copii ‎și o casă cu gărduleț alb, dar…
‎- Nu pot. ‎- Ce-i rău în asta?
‎Nimic. Nu pentru tine, ‎dar eu nu vreau să ajung o Anna Karenina.
‎Cine e Anna Karenina?
‎O femeie foarte nefericită.
‎Stai puțin, te desparți de mine ‎la o slujbă de comemorare?
‎Nu e foarte elegant, nu?
‎Transmite-i mamei scuzele mele.
‎Știam eu. Am spus că e încă în viață ‎și toți m-au crezut smintită.
‎Dar aveam dreptate.
‎Tu ai văzut-o ultima oară. Purta jacheta?
‎Nu sunt sigură.
‎Mi-am uitat telefonul în barcă. ‎Mergeți fără mine.
‎Cred că da, dar am văzut-o ‎cu ea de o mie de ori.
‎L-am uitat în barcă. Mergeți fără mine.
‎- Nu o purta în ziua aia. ‎- Putea să fie în rucsacul ei?
‎Nu-l avea cu ea.
‎În plus, Izzie a zis că l-a văzut ‎în camera ei atunci, nu?
‎Sunt 98% sigură că era sub patul ei.
‎Da!
‎Dacă era sub patul ei după ce a dispărut,
‎apoi au găsit-o în apă, ‎înseamnă că cineva a pus-o acolo.
‎De ce să „planteze” cineva o jachetă?
‎Fiindcă vor să credem ‎că s-a pierdut pe mare.
‎Vezi? Cineva vrea să credem ‎că a dispărut definitiv.
‎Dar eu știam că Lauren încă trăiește!
‎Mă gândeam că ești aici.
‎Scuze, am…
‎Ce s-a întâmplat?
‎Așa am găsit-o.
‎Cineva știa că vom fi toate la slujbă.
‎Au luat ceva?
‎Nu pare să lipsească nimic.
‎Totul e aici.
‎Atunci, ce căutau?
‎E foarte frig.
‎Izzie, nu voiai să ne spui ceva?
‎Da. Am văzut jacheta în camera lui Lauren ‎când șeriful era să ne prindă.
‎Deci cineva a furat-o, a rupt-o ‎și s-a asigurat că e găsită în apă.
‎- Deci cineva a capturat-o. ‎- Da.
‎- Înseamnă că e în viață. ‎- E moartă.
‎Poftim? Nu!
‎Atunci, de ce să facă să pară ‎că a înghițit-o marea?
‎- Nu. ‎- E moartă.
‎Nu e moartă. Înseamnă că putea ‎să-și fi luat jacheta.
‎E moartă.
‎Nu e. Nu, e bine.
‎De ce să facă să pară că marea ‎i-a adus jacheta la mal?
‎- I-au luat jacheta, adică… ‎- Fetelor!
‎Ultima dată când am văzut-o…
‎Fetelor!
‎Avem o bijuterie a coroanei rusești.
‎Poftim?
‎Ce a găsit Lauren.
‎- Unde e broșa? ‎- Unde e?
‎Cineva a intrat și a furat-o.
‎Subtitrarea: Mircea Pricăjan