VII. FEJEZET: MARY CELESTE
LAUREN, ÖRÖKKÉ SZERETNI FOGNAK, AKIK ISMERHETTEK
Indulhatunk?
Az micsoda?
Egy nagyon régi orosz hagyomány.
Ha valaki meghal…
rákötünk egy ilyet, hogy az örökkévalóságig védje a lelkét.
Sajnálom, hogy nem tudod megtenni.
Imádom az orosz nyelvet! Annyira drámai!
- Csend! - Csend.
Hamarosan mindet el fogod tudni olvasni.
Abban nem vagyok olyan biztos.
Tuti, hogy már most is megy.
Olvasd fel ezt a szót!
- Tanulás. - Tanulás.
De ennél nem is fogok többet tudni, ha nem hagysz tanulni.
Meglátogathatlak majd Moszkvában?
Miért is megyek Moszkvába?
Hogy a Nemzeti Balett tagjaként Anna Pavlova nyomdokaiba lépj.
De semmiképp sem Anna Karenináéba!
Dehogy.
Ezt kölcsönkérhetem?
Persze.
Ez örökké megvédi majd Lauren lelkét.
Édes, drága Maddie-m!
Tudom, hogy ez életed legrosszabb időszaka.
Amikor anyukám meghalt, azt hittem, képtelen leszek élni az életem.
Csak apukám kedvéért csináltam.
El sem tudom képzelni, mennyire fájhat egyszerre elveszíteni a szüleidet.
De szeretném, ha tudnád, hogy igenis van tovább,
még ha lehetetlennek is tűnik,
mert vannak, akiknek szükségük van rád.
Például nekem, Maddie.
Nekem segített ez a vers, ezért megosztom veled.
A HALÁL SEMMISÉG
Hiszem, hogy a dolgok mindig otthonra lelnek.
Ezért akarok búvárklubot alapítani.
Itt önmagunk lehetünk.
Hűha!
Az óceánon szabadok lehetünk.
Klassz, mi? Mit gondolsz?
Tökéletes.
- Anna, ezt nézd! - Gyere, nézd meg!
MINDIG SZERETNI FOGUNK, LAUREN
Hogy vagy, nagylány?
Szúr a szoknya.
Nem muszáj eljönnöd.
Nem baj, ha otthon maradsz.
Nem, ott a helyem a többiekkel.
Csak senki sem tudja, mi történt vele,
így nem tudom, mi értelme.
Így elbúcsúzhatnak tőle az emberek.
Talán te is szeretnél mondani neki valamit.
BÁRCSAK ISMERHETTELEK VOLNA! NEM ADJUK FEL!
Te nem teszel rá semmit?
Nem tudom, mit kellene csinálnom.
Mi a helyzet?
Azt hiszem,
szünetet kellene tartanunk.
Nem akarlak megbántani, csak mostanában nem igazán…
Semmi baj.
Mostanában nem olyan, mint régen.
Nem.
Majd meglátjuk, mit hoz a nyár?
Talán újra őrülten egymásba szeretünk.
Jól vagy?
Igen.
Hiányzik.
Mindannyiunknak.
ÉG VELED, LAUREN
Nem vagy kész?
Mivel nem megyek.
El kell jönnöd.
Csak makacskodsz.
Miért?
Mert nem akarok elmenni egy élő ember búcsúztatójára?
Tudom, hogy nem fekete-fehér a dolog, és ez mindent nagyon megnehezít.
De azt tudom, hogy ha nem jössz el, azt meg fogod bánni.
A barátaidnak szükségük lesz rád.
- Készen állsz? - Igen.
Itt az ideje, hogy lássak pár lekonyuló szájú halat.
De mi lesz, ha valami balul sül el odalent?
Ugyanaz, mint ha idefent történne. Segítünk egymásnak.
Szeretem ezt a fotót.
Mondd, hogy nem veszed be ezt!
Szerintem szép. Renee jó munkát végzett.
Jaj, Maddie!
Már te is?
Figyelj, Stevie!
Én is hinni akarom, hogy él.
De tény, hogy előkerült a dzsekije.
Azért gyűltünk ma össze, hogy Lauren Rose-ra,
szeretett gyermekre és barátra emlékezzünk.
A gyermeknevelésben segítjük egymást.
Most pedig egy emberként gyászoljuk egyik gyermekünket.
A gyász a szeretet ára.
De ha ilyen fiatalon veszítjük el egy szerettünket…
Ez nevetséges!
…túl magasnak tűnik az ár.
Megkérek minket, hogy nézze meg ezt az emlékfát.
Ezek a féltve őrzött emlékek azt üzenik, hogy Lauren most is velünk van.
Lauren barátnője, Stephanie szeretné leróni tiszteletét.
Lauren okos.
Lauren ügyes. Lauren átgondolja a dolgokat.
Én viszont nem.
Én fejest ugrom a dolgokba, és az elszántságomba kapaszkodom.
De Lauren mindent átgondol.
Nem hozna hirtelen döntéseket.
A remény kényelmetlen tud lenni.
Néha könnyebb feladni,
mert a remény elviselhetetlenül gyötrelmes tud lenni.
De tényleg feladjuk, csak mert az könnyebb?
Én azt kérem, ne adják fel! Könyörgök mindannyiuknak!
Tudom, hogy hisztérikus tininek tűnök, de tényleg itt fogunk ülni,
miközben ő azt várja, hogy megtaláljuk?
- Mennünk kell. - Rendőrfőnök?
Lauren hirtelen eltűnése nyilvánvalóan sokként ért minket.
Érthető, hogy az érzelmeink néha felülkerekednek rajtunk.
De ez egy tragikus baleset volt.
Lauren barátnője, Madeline szeretne felolvasni egy verset.
„A halál semmiség
Csak kisurrantam a szomszéd szobába
Én én vagyok, te pedig te
Akárkik is voltunk együtt Akárkik is voltunk egymásnak
Még mindig azok vagyunk
Hívj a régi, megszokott nevemen
Beszélj hozzám ugyanolyan könnyedén Ahogy régen
Ne kezdj el másképp szólni Ne kényszeríts magadra szomorúságot
Nevess úgy, ahogy nevettünk
A kis vicceken, amiket úgy élveztünk
Játssz, mosolyogj Gondolj rám, imádkozz értem
Ugyanolyan fesztelenül ejtsd ki a nevem Mint régen
Meg se rezzenj, ha kimondod Ne vetüljön rá szomorúság árnyéka
Az életet élni kell ugyanúgy”
Nem lehetett rajta!
„Miért merüljek feledésbe Csak mert nem vagyok szem előtt ?
Csak várok rád, a megfelelő alkalomra
Valahol a közelben
Itt, a sarkon
Jó ez így”
Maddie!
- Maddie! - Csodálatos, Madeline!
Most lemegyünk a partra. Aki szeretne, csatlakozzon!
Köszönjük, hogy eljöttek!
Maddie!
- Szép volt, halacska! - Köszi, Tengeri Medve!
Stevie! El kell mondanom valamit.
Maradhatok? A lányoknak szükségük van rám.
Persze.
Anna, a klubházban találkozunk. Fontos mondanivalóm van.
- Mindjárt. - Gyere!
Anna, édesanyád mindkettőnket vár vacsorára.
Hát akkor menj!
Anna!
Illetlen vagy.
Elegem van az illemből!
És abból is, hogy nem mondhatom el, mit érzek.
Brad, figyelj, én ezt nem tudom tovább csinálni.
Mire gondolsz?
A tervedre.
Házasságot akarsz, gyerekeket és egy szép házat, de…
- Nekem nem megy. - Mi a baj vele?
Semmi, csak nem akarom Anna Kareninaként végezni.
Az meg ki?
Egy nagyon boldogtalan nő.
Te most komolyan egy búcsúztatón szakítasz velem?
Ez nem túl elegáns dolog.
Anyámtól elnézést kérek!
Tudtam. Mondtam, hogy életben van. Mindenki engem hitt dinkának,
de igazam volt!
Ti láttátok utoljára. Rajta volt?
Nem is tudom.
A telefonom! A hajóban maradt. Ti menjetek!
Szerintem igen, de milliószor láttam Laurenen azt a dzsekit.
A hajóban maradt. Ti menjetek!
- Aznap nem volt rajta. - Nem lehetett a hátizsákjában?
Nem volt nála.
És Izzie azt mondta, látta a szobájában. Ugye?
98 százalék, hogy az ágya alatt volt.
- Igen. - Oké.
Az ágya alatt volt, miután eltűnt,
aztán megtalálták a vízben, vagyis valaki odatette.
Miért csinálták volna?
Hogy azt higgyük, odaveszett.
Látjátok? Valaki azt akarja, hogy azt higgyük, meghalt.
De én tudtam. Lauren életben van!
És tényleg itt vagy.
Bocsi…
Mi történt?
Így találtuk.
Valaki tudta, hogy a búcsúztatón leszünk.
Elvittek valamit?
Nem, elvileg nem hiányzik semmi.
Minden megvan.
Akkor mit kereshettek?
Nagyon hideg van!
Izzie, mondani akartál valamit.
Láttam a dzsekit Lauren szobájában, amikor majdnem rajtakaptak minket.
Tehát valaki ellopta, szétszaggatta, és bedobta a vízbe.
- Vagyis valaki elkapta. - Igen.
- Vagyis él. - Meghalt.
Micsoda? Nem!
Akkor miért állították be így?
- Nem. - Meghalt.
Nem halt meg. Nem vihette magával a dzsekit.
Meghalt.
Nem. Ez jó hír.
Akkor miért tettek úgy, mintha elsodródott volna?
- Elvitték a dzsekit… - Csajok!
Amikor utoljára láttuk…
Csajok!
Itt van egy orosz koronaékszer.
- Mi? - Mi?
Amit Lauren talált.
- Hol van a bross? - Hol lehet?
Valaki betört, és ellopta.
A feliratot fordította: Gribovszki Réka