‫- לורן, כל מי שהיה בר מזל להכיר אותך‬ ‫יזכור אותך ויאהב אותך -‬
‫את מוכנה?‬
‫מה זה?‬
‫זו מסורת רוסית עתיקה מאוד.‬
‫כשמישהו הולך לעולמו...‬
‫נוהגים לעטוף אותו בזה‬ ‫כדי להגן על נשמתו לנצח נצחים.‬
‫אני מצטער‬ ‫שאת לא יכולה לעטוף את לורן בזה.‬
‫אני אוהבת את השפה הרוסית, ‬ ‫היא כל כך... דרמטית.‬
‫שקט.‬ ‫-שקט. ‬
‫נראה לי שבקרוב תוכלי לקרוא את כל אלה.‬
‫אני לא בטוחה שבקרוב.‬
‫אני בטוחה שאת כבר יכולה.‬ ‫קדימה, מה המילה הזאת אומרת?‬
‫לימודים.‬ ‫-לימודים.‬
‫לא אוכל ללמוד את השאר ‬ ‫אם לא תיתני לי לסיים את השיעור הזה.‬
‫אוכל לבוא לבקר כשתעברי למוסקבה?‬
‫למה שאעבור למוסקבה?‬
‫כדי להצטרף לבלט הלאומי ‬ ‫ולהיות אנה פבלובה הבאה.‬
‫רק תבטיחי שלא תהיי אנה קרנינה הבאה.‬
‫אני לא אהיה.‬
‫אני יכולה לקחת את זה בהשאלה?‬ ‫-בטח.‬
‫עכשיו נשמתה של לורן תמיד תהיה מוגנת.‬
‫- מאדי -‬
‫מאדי היקרה שלי,‬
‫אני יודעת שזאת התקופה הכי גרועה בחייך.‬
‫כשאימא שלי מתה, ‬ ‫לא חשבתי שאוכל לקום בכל יום ולהמשיך.‬
‫הסיבה היחידה שעשיתי זאת‬ ‫הייתה למען אבא שלי.‬
‫אני לא יכולה אפילו לדמיין כמה מכאיב‬ ‫לאבד את שני הורייך בבת אחת.‬
‫אבל אני רק רוצה שתדעי‬ ‫שאת עדיין יכולה להמשיך, ‬
‫גם אם זה נראה בלתי אפשרי,‬
‫כי יש אנשים אחרים שזקוקים לך.‬
‫אני זקוקה לך, מאדי.‬
‫השיר הזה עזר לי, אז אני מעבירה אותו לך.‬
‫- המוות הוא שום דבר -‬
‫אני מאמינה שדברים תמיד מוצאים את מקומם.‬
‫לכן אני רוצה להקים מועדון צלילה.‬
‫מקום בשבילנו שבו נוכל להיות אנחנו.‬
‫וואו.‬
‫בים, נוכל להיות חופשיות.‬
‫מקסימה, נכון? מה את חושבת?‬
‫היא מושלמת.‬
‫אנה, תראי את זה.‬ ‫-בואי תראי.‬
‫- תמיד נאהב אותך, לורן -‬
‫איך את מרגישה, מותק?‬
‫החצאית מציקה לי.‬
‫את לא חייבת לבוא.‬
‫אם את רוצה להישאר בבית, זה בסדר.‬
‫לא, אני צריכה להיות שם בשביל האחרות.‬
‫פשוט אף אחד לא יודע מה קרה לה,‬
‫אז למה עורכים טקס לזכרה?‬
‫כדי לתת לאנשים הזדמנות להיפרד.‬
‫אולי יש משהו שגם את רוצה לומר ללורן.‬
‫- הייתי רוצה להכיר אותך.‬ ‫אנחנו לא נוותר! -‬
‫אתה מתכוון לתלות משהו על העץ?‬
‫אני לא בטוח מה הדבר הנכון לעשות.‬
‫מה קורה?‬
‫אני חושבת...‬
‫אני חושבת שאנחנו צריכים לקחת הפסקה.‬
‫אני לא רוצה לפגוע ברגשות שלך.‬ ‫אנחנו פשוט לא באמת...‬
‫זה בסדר.‬
‫כן, המצב בינינו לא היה כרגיל לאחרונה.‬
‫לא.‬
‫שנראה מה יקרה בקיץ?‬
‫מי יודע? אולי נתאהב שוב בטירוף.‬
‫אתה בסדר?‬
‫כן.‬
‫אני מתגעגע אליה.‬
‫כולנו מתגעגעים.‬
‫- היי שלום, לורן -‬
‫את לא מוכנה?‬
‫בגלל שאני לא הולכת.‬
‫את חייבת ללכת.‬
‫את רק קצת עקשנית.‬
‫למה?‬
‫כי אני לא רוצה ללכת ‬ ‫לטקס זיכרון למישהו שעדיין חי?‬
‫אני יודעת שזה לא שחור ולבן,‬ ‫וזה הופך הכול לקשה יותר.‬
‫אבל אני כן יודעת,‬ ‫שאם לא תבואי היום, את תתחרטי.‬
‫אני בטוחה שהחברות שלך יזדקקו לך.‬
‫מוכנה?‬ ‫-כן.‬
‫אני מניחה שהגיע הזמן ‬ ‫שאראה את פרצופי הדגים הקטנים האלה מקרוב.‬
‫אבל אני חושבת, ‬ ‫"מה אם משהו ישתבש שם למטה?"‬
‫אותו דבר אם משהו ישתבש כאן למעלה.‬ ‫אנחנו עוזרות אחת לשנייה.‬
‫אני אוהבת את הצילום הזה.‬
‫אל תגידי לי שאת מאמינה למשהו מזה.‬
‫אני חושבת שזה נחמד. רנה עשתה עבודה טובה.‬
‫אוי, מאדי, מה, גם את?‬
‫תראי, סטיבי,‬
‫אני רוצה להאמין שהיא עדיין איפשהו שם.‬
‫מה שאני יודעת הוא שהז'קט שלה נמצא.‬
‫אנחנו כאן היום ‬ ‫כדי לחגוג את חייה של לורן רוז,‬
‫בת וחברה אהובה.‬
‫דרוש כפר שלם כדי לגדל ילד.‬
‫אנחנו מתאחדים כקהילה ‬ ‫כדי להתאבל על אחד מילדינו.‬
‫אנחנו משלמים באבל על אהבה,‬
‫אבל כשאדם אהוב נלקח מאיתנו בגיל כה צעיר…‬
‫זה ממש מגוחך.‬
‫...המחיר הזה נראה גבוה מדי.‬
‫אני מזמינה את כולכם להביט בעץ הזיכרון הזה,‬
‫מלא זיכרונות יקרים, ‬ ‫תזכורת שלורן עדיין איתנו.‬
‫חברתה של לורן, סטפאני, רוצה לחלוק לה כבוד.‬
‫לורן היא חכמה.‬
‫לורן בעלת תושייה. היא חושבת על הכול.‬
‫אני לא חושב על דברים עד הסוף.‬
‫אני נוטה לקפוץ פנימה, ‬ ‫בתקווה שהדברים יסתדרו בזכות נחישות בלבד.‬
‫אבל לורן חושבת על הכול.‬ ‫היא לא הייתה מקבלת החלטות פזיזות.‬
‫תקווה יכולה להיות לא נוחה.‬
‫לפעמים קל יותר לוותר,‬
‫כי תקווה יכולה להיות כל כך מייסרת‬ ‫עד שהיא בלתי נסבלת.‬
‫אבל האם באמת נוותר רק מפני שזה קל יותר?‬
‫אני רק מבקשת, אני מתחננת בפני כולכם.‬
‫אני יודעת שאני נשמעת כמו נערה היסטרית,‬ ‫אבל האם באמת נשב כאן‬
‫בזמן שהיא איפשהו שם מחכה שנמצא אותה?‬
‫אנחנו צריכות ללכת. ‬ ‫-צ'יף?‬
‫ההיעלמות הפתאומית של לורן ‬ ‫בלי ספק הכתה בהלם את כולנו.‬
‫זה מובן שהרגשות שלנו לפעמים משתלטים עלינו.‬
‫אבל זאת הייתה תאונה טרגית.‬
‫חברתה של לורן, מאדלין, ‬ ‫רוצה לחלוק איתנו שיר עכשיו.‬
‫"מוות הוא שום דבר‬
‫אני רק חמקתי לחדר הסמוך‬
‫אני אני ואתם אתם‬
‫כל מה שהיינו ביחד‬ ‫כל מה שהיינו איש לרעהו‬
‫כל זה לא השתנה‬
‫תוכלו לקרוא לי בשמי הישן והמוכר‬
‫דברו אליי באופן הפשוט‬ ‫שבו תמיד דיברתם אליי‬
‫אל תשנו את הטון שלך ‬ ‫ואל תעטו הדרת כבוד של חגיגיות או של צער‬
‫צחקו כפי שתמיד צחקנו‬
‫מהבדיחות הקטנות ‬ ‫שמהן נהנינו ביחד‬
‫שחקו, חייכו, חשבו עליי, התפללו למעני‬
‫תנו לשמי להיאמר בבית‬ ‫כפי שתמיד נאמר‬
‫תנו לו להיאמר ללא השפעה ‬ ‫בלי שמץ של צל בתוכו‬
‫משמעות החיים היא כפי שהייתה תמיד"‬
‫לא ייתכן שהיא לבשה אותו.‬
‫"למה שאהיה מחוץ לטווח המחשבה‬ ‫אם אני מחוץ לטווח ראייה?‬
‫אני רק מחכה לכם‬ ‫לזמן מה‬
‫במקום כלשהו קרוב מאוד‬
‫ממש מעבר לפינה‬
‫הכול כשורה"‬
‫מאדי.‬
‫-מקסים, מאדלין.‬
‫עכשיו נרד לחוף.‬ ‫מי שירצה, מוזמן להצטרף אלינו.‬
‫תודה לכולם שבאתם.‬
‫מאדי...‬
‫כל הכבוד, דגיגה.‬ ‫-תודה, זאב ים.‬
‫סטיבי, בואי הנה.‬ ‫אני צריכה להגיד לך משהו.‬
‫נוכל להיפגש בבית?‬ ‫אני חושבת שהחברות שלי זקוקות לי.‬
‫בטח.‬
‫אנה, אנחנו נפגשות במועדון.‬ ‫יש לי משהו חשוב לספר לך.‬
‫אגיע בקרוב.‬ ‫-בואי.‬
‫אנה, אימא שלך מצפה לשנינו לארוחת ערב היום.‬
‫אז אתה תאכל איתה ארוחת ערב.‬
‫אנה.‬
‫תתנהגי כראוי, בבקשה.‬ ‫-נמאס לי לגמרי להתנהג כראוי.‬
‫נמאס לי לגמרי‬ ‫שאני לא יכולה לומר מה אני מרגישה באמת.‬
‫בראד, אתה יודע, אני באמת לא חושבת‬ ‫שאני יכולה לעשות את זה יותר.‬
‫לעשות מה בדיוק?‬ ‫-אני יודעת שיש לך תוכנית.‬
‫אתה רוצה להתחתן ולהוליד ילדים‬ ‫וחצר עם גדר לבנה, אבל...‬
‫אני לא יכולה. ‬ ‫-מה הבעיה בזה?‬
‫כלום. לא בשבילך, ‬ ‫אבל אני לא רוצה לגמור כמו אנה קרנינה.‬
‫מי זאת אנה קרנינה?‬
‫מישהי מאוד אומללה.‬
‫רגע, את נפרדת ממני בטקס זיכרון?‬
‫זה לא ממש התנהגות אלגנטית.‬
‫תמסור לאימא שלי את התנצלותי.‬
‫ידעתי את זה. אמרתי שהיא עדיין איפשהו שם.‬ ‫כולם התנהגו כאילו אני מטורללת.‬
‫אבל צדקתי!‬
‫אתן האחרונות שראיתן אותה.‬ ‫היא לבשה את הז'קט?‬
‫אני לא בטוחה.‬
‫הטלפון שלי. השארתי אותו בסירה.‬ ‫אתן יכולות ללכת.‬
‫אני חושבת שכן, אבל ראיתי את לורן ‬ ‫לובשת את הז'קט הזה מיליון פעמים.‬
‫השארתי אותו בסירה. אתן יכולות ללכת.‬
‫היא לא לבשה אותו באותו יום.‬ ‫-יכול להיות שהוא היה בתרמיל שלה?‬
‫הוא לא היה אצלה.‬
‫חוץ מזה, איזי אמרה שהיא ראתה‬ ‫אותו בחדר שלה באותו יום. נכון?‬
‫אני בטוחה ב-98 אחוז ‬ ‫שהוא היה מתחת למיטה שלה.‬
‫כן.‬ ‫-בסדר.‬
‫אם הוא היה מתחת למיטה שלה אחרי שהיא נעלמה‬
‫ואז מצאו אותו במים, ‬ ‫זה אומר שמישהו שם אותו שם.‬
‫למה שמישהו ישתול ז'קט במים?‬
‫כי הם רוצים שנחשוב שהיא אבדה בים.‬
‫רואות? מישהו רוצה שנחשוב שהיא מתה.‬
‫אבל אני ידעתי את זה. לורן עדיין איפשהו שם.‬
‫חשבתי שתהיי כאן.‬
‫סליחה, אני...‬
‫מה קרה?‬
‫מצאנו את המועדון ככה.‬
‫מישהו ידע שכולנו נהיה בטקס הזיכרון.‬
‫הם לקחו משהו?‬
‫לא, נראה ששום דבר לא חסר.‬
‫הכול כאן.‬
‫אז מה הם חיפשו?‬
‫אוי, קפוא כאן.‬
‫איזי, לא אמרת שיש לך משהו לספר לנו?‬
‫כן. ראיתי את הז'קט בחדר של לורן‬
‫כשהצ'יף כמעט תפס אותנו.‬
‫זה אומר שמישהו גנב אותו,‬ ‫קרע אותו ודאג שהוא יימצא במים.‬
‫זה אומר שמישהו הגיע אליה.‬ ‫-כן.‬
‫זה אומר שהיא בחיים.‬ ‫-שהיא מתה.‬
‫מה? לא.‬
‫אז למה הם גרמו לזה להיראות ‬ ‫כאילו שהיא נשטפה לים?‬
‫לא.‬ ‫-היא מתה.‬
‫היא לא מתה. זה אומר‬ ‫שהיא לא הייתה יכולה לקחת את הז'קט שלה.‬
‫היא מתה.‬
‫היא לא. לא, זה טוב.‬
‫אז למה הם גרמו לזה להיראות‬ ‫כאילו שהז'קט שלה נשטף לים?‬
‫הם לקחו את הז'קט שלה, זה אומר...‬ ‫-חבר'ה.‬
‫בפעם האחרונה שראינו אותה, היא...‬ ‫-חבר'ה!‬
‫אחד מתכשיטי הכתר הרוסי נמצא ברשותנו.‬
‫מה?‬ ‫-מה?‬
‫הדבר שלורן מצאה.‬
‫איפה הסיכה?‬ ‫-איפה היא?‬
‫מישהו פרץ לכאן וגנב אותה.‬
‫עברית: שלמה ליברמן‬