VII. KAPITOLA – MARY CELESTE
LAUREN, BUDOU NA TEBE VZPOMÍNAT VŠICHNI, KTEŘÍ TĚ ZNALI
Připravena?
Co je to?
To je taková stará ruská tradice.
Když někdo zemře, tohle…
tímhle ho ovineš, aby si na věčnosti zachoval duši.
Mrzí mě, že Lauren tím neovineš.
Ruštinu miluju, je tak dramatická.
- Ticho. - Tycho.
Za chvíli přečteš tohle všechno.
Jestli „za chvíli“, to nevím.
Vsadím se, že to zvládneš už teď.
Co znamená tohle slovo?
- Učit se. - Učice.
Zbytek se nenaučím, když mě nenecháš dodělat lekci.
Můžu přijet do Moskvy na návštěvu?
Já jedu do Moskvy?
Přece budeš v Národním baletu a staneš se příští Annou Pavlovovou.
Slib mi, že se nestaneš příští Annou Kareninovou.
Slibuju.
Můžu si tohle půjčit?
Jasně.
Bude to Laureninu duši chránit dnem i nocí.
Má nejdražší Maddie,
vím, že tohle jsou nejhorší dny tvého života.
Když máma umřela mně, myslela jsem, že nedokážu každý den vstát a jít dál.
Dokázala jsem to jen kvůli tátovi.
Vůbec si nedokážu představit,
jak moc bolí, když člověk ztratí oba rodiče najednou.
Ale chci, abys věděla, že i přesto můžeš jít dál,
i když se to zdá být nemožné,
protože tě potřebují další lidé.
Já tě potřebuju, Maddie.
Tahle básnička mi pomohla, a tak ji předávám tobě.
SMRT VŮBEC NIC NENÍ
Věřím, že všechno vždy najde svůj pravý domov.
Proto chci založit klub potápěček.
Místo pro nás, kde můžeme být samy sebou.
Ty jo!
Na moři můžeme být svobodné.
Super, ne? Co na to říkáš?
To je perfektní.
- Anno, podívej. - Pojď se podívat.
VŽDYCKY TĚ BUDEME MÍT RÁDI, LAUREN
Jak se cítíš, holčičko?
Dře mě sukně.
Nemusíš tam chodit.
Jestli chceš zůstat doma, v pořádku.
Ne, musím tam kvůli ostatním.
Nikdo neví, co se s ní stalo,
tak jaký smysl má smuteční obřad?
Každý se s ní tak může rozloučit.
Možná chceš Lauren něco říct i ty.
ŠKODA, ŽE JSEM TĚ NEPOZNALA. NEVZDÁME TO!
Pověsíš něco na ten strom?
Nevím, co by to mělo být.
Co se děje?
Myslím…
Myslím, že bychom si měli dát pauzu.
Nechci ti ublížit.
Jenom… vůbec nejsme…
V pohodě.
Jo, poslední dobou to nejsme my.
Ne.
Počkáme, jak se to vyvine v létě?
Kdo ví? Možná se zase šíleně zamilujeme.
Jsi v pohodě?
Jo.
Chybí mi.
To nám všem.
SBOHEM, LAUREN
Nejsi připravená.
Protože tam nejdu.
Musíš tam jít.
Jenom jsi trochu tvrdohlavá.
Proč?
Protože nechci jít na rozloučení s někým, kdo žije?
Vím, že to není černobílé, a proto je všechno mnohem těžší.
Ale vím, že když tam dneska nepůjdeš, budeš toho litovat.
Kamarádky tě určitě budou potřebovat.
- Připravena? - Jo.
Asi je načase, abych uviděla ty protáhlé rybí ksichtíky zblízka.
Jenom si říkám: co když se tam dole něco pokazí?
Je to stejné, jako když se něco pokazí tady. Pomůžeme si.
Tu fotku mám ráda.
Řekni, že tohle nebereš vážně.
Podle mě je to hezké. Renee se to povedlo.
Ach jo, Maddie, už i ty.
Víš, Stevie,
já chci věřit, že žije.
Ale vím, že našli její bundu.
Sešli jsme se dnes, abychom vzpomněli na Lauren Roseovou,
milovanou dceru a přítelkyni.
Vychovat dítě, na to je třeba celá vesnice.
Scházíme se v pospolitosti, abychom pro jedno z dětí truchlili.
Smutek je cena, kterou platíme za lásku,
když ale ztratíme milovaného člověka v tak mladém věku…
- To je směšný. - …cena se může zdát příliš vysoká.
Vyzývám všechny, aby pohlédli na tento vzpomínkový strom
plný drahocenných vzpomínek, jenž připomíná, že Lauren je stále s námi.
Laurenina kamarádka Stephanie by jí ráda vzdala hold.
Lauren je chytrá.
Lauren je schopná. Všechno promýšlí.
Já nic nepromýšlím.
Většinou skáču po hlavě a doufám, že to vyřeší odhodlání.
Ale Lauren všechno promýšlí. Nedělá zbrklá rozhodnutí.
Naděje může být nepříjemná.
Někdy je snazší se vzdát,
protože naděje může být tak trýznivá, až je nesnesitelná.
Ale vážně se vzdáme jen proto, že to je snazší?
A já se ptám, prosím všechny z vás.
Vím. Působím jak hysterická puberťačka,
ale budeme tu sedět,
zatímco ona čeká, až ji najdeme?
- Musíme jít. - Náčelníku?
Když Lauren náhle zmizela, byl to pro nás pro všechny šok.
Je pochopitelné, že nás někdy přemohou emoce,
ale byla to tragická nehoda.
Laurenina kamarádka Madeline teď zarecituje báseň.
Smrt vůbec nic není.
Jen jsem odešel do vedlejšího pokoje.
Já jsem já a ty jsi ty.
Ať jsme společně byli čímkoli, ať jsme pro sebe znamenali cokoli,
tím jsme i nadále.
Říkej mi mým starým známým jménem,
mluv na mě stejně lehce jako předtím,
nijak neměň tón hlasu, nenasazuj si nucenou vážnost ani smutek,
směj se, jak jsme se vždy společně smáli drobným žertům.
Hraj si, usmívej se, mysli na mě, modli se za mě.
Ať je mé jméno každodenním slovem, kterým vždycky bylo.
Ať na nikoho nepůsobí, ať nemá žádný stín.
Život znamená vše, co kdy znamenal.
Nemohla ji mít na sobě.
Proč bych měla sejít z mysli, protože jsem sešla z očí?
Jen na vás čekám, na přestávku,
někde velmi blízko,
hned za rohem.
Vše je dobré.
Maddie.
- Maddie. - Krásné, Madeline.
Teď půjdeme dolů k vodě, jestli se někdo chce přidat.
Všem děkuji.
Maddie.
- To bylo pěkný, krevetko. - Děkuju.
Stevie, musím ti něco říct.
Uvidíme se doma. Holky mě potřebujou.
Jasně.
Anno, sejdeme se v klubovně. Musím vám říct něco důležitého.
- Přijdu hned. - Pojď.
Anno, tvoje matka nás oba čeká na večeři.
Tak si s ní dáš večeři.
Anno.
- Zachovej dekorum. - Jsem z dekora tak unavená!
Jsem tak unavená z toho, že nemůžu říct, co opravdu cítím.
Brade, myslím, že už v tom nemůžu dál pokračovat.
V čem přesně?
Vím, že máš plán.
Chceš se oženit a mít děti a bílý plaňkový plot, ale…
- Já nemůžu. - Co je na tom špatného?
Pro tebe nic, ale nechci skončit jak Anna Kareninová.
Kdo je to?
Hodně nešťastná ženská.
Moment, ty se se mnou rozcházíš na smutečním obřadu?
To ale není zrovna na úrovni.
Že se mámě omlouvám.
Já to věděla. Říkala jsem, že žije!
Všichni mě měli za cvoka,
ale měla jsem pravdu!
Měla na sobě naposledy tu bundu?
Nevím.
Můj telefon. Je na lodi. Vy klidně běžte.
Myslím, že jo, ale tu bundu jsem na Lauren viděla milionkrát.
Je na lodi. Vy klidně běžte.
- Ten den ji neměla. - Nemohla ji mít v batohu?
Ten neměla.
Navíc Izzie ji viděla v tom pokoji, viď?
Tak na 98 % byla pod její postelí.
- Jo. - Bezva.
Jestli byla po jejím zmizení pod postelí
a pak ji našli ve vodě, tak ji do té vody někdo dal.
Proč by to dělal?
Abychom si myslely, že se ztratila na moři.
Vidíte? Někdo nás chce přesvědčit, že je navždycky pryč.
Ale já to věděla. Lauren žije.
Já věděla, že tu budeš.
Omlouvám se…
Co se stalo?
Našli jsme to takhle.
Někdo věděl, že všechny budeme na obřadu.
Ztratilo se něco?
Ne, vypadá to, že nic nechybí.
Všechno je tady.
Co ale hledali?
Ty jo, je zima.
Izzie, co jsi nám to chtěla říct?
Jo, tu bundu jsem viděla u Lauren,
když nás náčelník málem chytil.
Takže ji někdo ukradl, roztrhal a nastražil do vody.
- Takže zmizela kvůli někomu. - Jo.
- Znamená to, že žije. - Je mrtvá.
Co? Ne.
Proč to mělo vypadat, že ji vzala bouře?
- Ne. - Je mrtvá.
Není mrtvá. Znamená to, že si nemohla vzít bundu.
Je mrtvá.
Ne, není. Znamená to…
Proč to mělo vypadat, že jí bundu odnesla bouře?
- Někdo ji vzal… - Holky.
- Když jsme ji viděly naposled… - Holky!
Máme ruský korunovační klenot.
- Cože? - Cože?
To, co našla Lauren.
- Kde je ta brož? - Kde je?
A někdo se sem vloupal a ukradl ji.
Překlad titulků: Miroslav Pošta