SERIÁL NETFLIX
Jak, co, kde, proč? Co, kde, proč?
Ada Twist, zrak jak rys,
ta ráda vybádá to, co hledal bys!
Je to tam, nebo tam,
věda je všude, buď si jist!
A Iggy Peck, architekt,
a Rosie pro vesmír inženýr,
jsou pracanti - tak pomož i ty!
Jak záhadný je rébus a puzzle ve tři déčku,
ty hypotézy ověřme a splňme mise své!
Věda nezklame!
Ada Twist, zrak jak rys,
ta ráda vybádá to, co hledal bys!
Její svět vědou je,
tečky spojí do obrazce, z teorie kouká praxe, ví bystrá Ada Twist!
„Mozek je nejsilnější sval“.
- Tvoje máma dělá nejkřupavější krekry. - Já vím. Jsou výborné!
Musíme něco nechat…
- Rosie! - Rosie!
Na… zdar! Chápete? Nazdar.
- Ahoj. - Ahoj.
- Nechali jsme ti krekry. - Díky!
Mňam!
Tak křupavé, tak výborné.
Výborně křupavé.
- Jaká byla první lekce karate? - Skvělá!
Sice jsem v začátečnících, ale brzy se dostanu na vyšší úroveň.
Slyšela jsem, že je potřeba hodně trénovat.
Nechci se chlubit, ale jsem talent od přírody.
Koukejte na tohle.
Třpytivý úder.
Pěkně!
Jednorožčí kop.
- Cože? - Super!
Duhový kruhový kop.
Něco takového jsem ještě neviděl.
Je to pro tebe jako stvořené, Rosie.
To jsem si vymyslela.
Tohle mě naučil můj učitel sensei Dave.
Sensei Dave říká, že to pomáhá se soustředěním.
Vždycky říká: „Buď klidná. Buď rychlá. Buď úspěšná.“
Já mám rád klid. A rychlost. I úspěch.
- Ty pohyby vypadají skvěle. - Ale je to tak nudné.
Chci dělat zábavné věci, rozbíjet věci vejpůl
jako profesorka Květinová ve videích.
Ta to vážně umí. Ukážu vám ji.
- Jasně. - Tati!
Nechceš křičet hlasitěji? Myslím, že tě na měsíci neslyšeli.
Promiň. Můžeme si půjčit počítač?
Chceme se podívat na profesorku Květinovou.
Ta je drsná.
Nejdrsnější!
Tohle bude dobrý!
Tady profesorka Květinová!
Mám doktorát ze síly!
- Lekce začíná! - Jo!
Studentská rána! Vysokoškolská pecka!
Semestrální porážka!
Neuvěřitelné.
Ne že mi teď budete rozbíjet nábytek.
Vidíte? Není to úžasné?
Chci dělat to, co profesorka.
- Nepotřebuješ na to černý pás? - Jo. Jeden tady mám.
Co mám rozbít jako první?
Počkej! Táta říkal, že nemáme rozbíjet nábytek.
Asi máš pravdu. Jsem tak nadšená!
- Pojďme ven. - Dobrý nápad.
- A co tohle? - Skvělé.
Jestli profesorka Květinová rozbíjí cihly, malé prkno bude hračka.
Možná si odstupte,
protože teď přijde Rosiina super rána.
- Rosie? - Jsi v pořádku?
Jo. Bolí to jen trochu.
Nevyšlo to.
Zatnula jsem svaly jako profesorka Květinová.
Proč nezvládnu rozpůlit malé prkýnko?
Dobrá otázka.
Je to záhada! Hádanka! Rébus! Neznámá!
Pojď, hlavo chytrá!
Věř na vědecký postup,
zkoumej cestiček spoustu,
pak přijdeš s balíčkem hypotéz,
ty ověřit můžem dnes!
Zkoušky a testy
a výsledky hezký
představíš hostům na sympóziu talentů!
To je geniální postup!
Počkat, už vím.
Kdybych měla víc svalů, rozpůlila bych to jako profesorka.
- Jak posílíš svaly? - Já vím, jak posilovat mozek.
- Mozkové kliky. - Skákání!
Přemýšlení!
Jasně.
Já mám nápad.
Pravidlo Rosie 32: „Měj s sebou balónky.“
Můžeme ti napumpovat ruce, aby byly velké.
Ale co když mi prasknou?
Dobrý postřeh.
A co trollí džus?
Díky němu jsou trollové silní.
Já nevím. Moje máma vždycky říká: „Jsi to, co jíš.“
Máš pravdu. Líbí se mi být Rosie.
Nechci být Trollsie.
Uděláme ti svalnaté robotické ruce.
Skvělý nápad.
Ale to je proti pravidlům karate, musí to být vlastníma rukama.
Diskvalifikace.
To dává smysl. To mě nenapadlo.
Musí být jiný způsob, jak získat svaly.
Možná ti místo robotických rukou
pomůžeme získat vlastní svaly pomocí činek.
- Super nápad. - Super! Jdeme!
Ale možná to chvíli potrvá.
Moje máma hodně cvičí a říká, že to chce čas.
Nechci se chlubit, ale já to zvládnu.
- Budeme cvičit s tebou. - Potřebujeme vybavení. Do laboratoře!
Tohle budeme potřebovat.
Jdeme cvičit!
Proč?
Zkus to pomaleji.
Ale já potřebuju svaly rychle!
Ach jo!
Pomalu, Rosie.
Ale já chci svaly teď!
Proč se to nepohne?
- Zkus míň hraček, Rosie. - Méně hraček, méně svalů.
Ach jo! Moje ruce vypadají úplně stejně.
Žádné svaly.
Jsou jako dvě nudle.
Chtěla jsem velké svaly a udělat karate úder,
ale tohle je karate propadák!
- Měla bych skončit. - No tak.
Žádné vzdávání se. V karate ani ve vědě.
Něco vymyslíme.
Kéž by to mohl Rosie někdo naučit.
Učitel!
Možná má pro tebe sensei Dave nějaké tipy.
Možná má video jako profesorka Květinová.
Možná, ale on je malý, není velký a silný jako profesorka Květinová.
- Myslím, že nezvládne něco rozpůlit. - Tak uvidíme.
Dobře. Tady! Sensei Dave.
- „Buď klidná, rychlá, úspěšná?“ - To je on.
Prosím to video o rozbíjení věcí.
Takže ty chceš něco rozbít? Dnes máme skvělé video.
Hádej co? Schopnost rozbíjet věci je o fyzice.
- Super. - Vážně?
Tohle je doktor Ronald McNair.
Byl to fyzik a astronaut, který měl černý pás,
a psal o fyzice v karate.
Super, že?
Vědec karatista?
Paráda!
Doktor McNair říkal: „Abyste rozpůlili stoh cihel,
potřebujete trénink a přesnost.“
To znamená pokaždé to udělat stejně.
K tomu musíte použít sílu a rychlost
zaměřené na malou oblast.
Zaostřete ruku.
Dejte ji na střed, na malou oblast, která je zároveň nejslabší.
Použijte sílu a rychlost
a představte si, jak se ruka dostává na druhou stranu.
- Úžasné! - Paráda!
Rozbil všechny ty cihly
a nemusel ani zatínat svaly.
Takže nejde jen o sílu.
Ne, je to o fyzice. Síla a rychlost.
A přesnost.
Inženýři musí být přesní, jinak by se věci rozpadaly.
Chci to zkusit znovu.
Ale ne s hromadou prken. To chce víc tréninku.
- Díky, tati! - Děkujeme.
Představuji si, jak rozpůlím tento grahamový krekr.
Nezapomeň, ruka ostrá jako nůž.
Dej ji na střed.
Použij sílu a rychlost, představ si to a…
- Nerozpůlilo se to. - Uprostřed je prasklina.
To je lepší než poprvé.
Máš pravdu. S větší trpělivostí, tréninkem a přesností
ze mě bude skvělý sekací stroj
jako sensei Dave a doktor McNair.
Raz, dva, tři.
- Díky, že nás to učíš, Rosie. - Jasně.
Nechci se chlubit,
ale pomalé začátky mi jdou skvěle.
To není možné! Cože? Není možné!
- Co se děje? - Z toho nebudete mít radost.
Tuhle neděli získáte bakaláře z chvatů
a doktorát ze zkázy.
Ale ne.
- Ach. Natáčíme ještě? - Střih!
Chvaty profesorky Květinové jsou falešné!
Neuvěřitelné!
Ale její svaly, doktorát ze síly. Asi by se měla vrátit k základům.
Budu se držet senseie Davea, skutečného profesora.
Pojďme trénovat.
Raz, dva, tři.
„Kopáč Iggy.“
Poslední nápověda.
Tahle krabice je tak velká, že pojme další krabice.
- Krabice na nářadí, krabice na ponožky! - „Krabice na ponožky“?
- Tati… - Byl jsem nápaditý.
Chcete-li vyřešit tuto záhadu, musíte být kreativní.
- Kdybyste to vzdali, jsem v kanceláři. - My jsme vědci. Nevzdáváme se.
Nikdy.
- Jsem připravený to vzdát. - Cože?
Nevzdáme to. Pojďme přemýšlet.
„Krabice plná krabic.“
Co je to „magneťák“?
Už vím!
Garáž!
Vyhrál jsem!
Aspoň myslím.
Tati!
Velká krabice, ve které jsou další krabice.
Dobrá práce, Iggy.
Tady je dárek za výhru.
Díky, Rosie!
A to je pro tebe, Ado, jen tak.
Díky!
Našla jsem je při hledání pokladu s tetou Rose.
- Kdo na to přišel? - Já!
Jsi náš šampión v hledání.
Jak jsi na to přišel?
Rosie se ptala, co je to magneťák,
vzpomněl jsem si, že ho tu máš.
Pak mě napadlo, že garáž je jako velká krabice.
Byl jsi kreativní.
Ale pořád nevím, co je to magneťák, ani co dělá.
A tahle zvláštní věc mi moc nenapověděla.
Je na něm hudba. Tomu se říká CD.
Jo!
- Mám tě! V pohodě? - Já ano. Ale ta krabice ne.
Tati, podívej.
Já jako dítě s mou oblíbenou hračkou Rexcaliburem.
Víte, Rex je…
„První hračka, kterou jsem kdy vyrobil. Na první hračku se nezapomíná.“
- Iggy to možná párkrát slyšel. - Milionkrát.
Vidíte? To je časová schránka. Jsou v ní Rexcalibur a moje oblíbené věci.
Vaše oblíbená hračka cestuje časem ve staré krabici?
Paráda!
Do časové schránky vložíte věci ze současnosti,
uložíte je nebo pohřbíte, aby je lidé v budoucnosti našli.
Moje je někde na dvoře.
To je Paul. Přivezl zeminu na zahradu.
Lidi, myslíte na to stejné?
To by bylo super mít hračku na cestování časem.
Pojďme vykopat tu časovou schránku!
Můžeme být archeologové jako moje prateta Bernice.
Já chci být archarancholog.
Teda arancheolog. Chci vykopávat věci z minulosti.
I když se u toho člověk zašpiní,
bylo by skvělé najít tátovu oblíbenou hračkou.
- Jo! - Jo!
Skvělý nápad. V té krabici by měla být mapa.
- Vážně? - Super!
Tvůj táta neřekl, že ta mapa je neviditelná.
Byl to skvělý nápad.
Ne, pořád je.
Archeologové často najdou staré vybledlé věci.
Možná prateta Bernice bude vědět.
Zavoláme jí do její dílny.
Dobrá zpráva. Můžete ji restaurovat.
- Jo! - Vážně?
Ano. Důležitá je barva inkoustu.
Řeknu vám, co udělat.
Nejdřív udělejte kopii mapy, abyste nepoškodili originál, pak…
Do laboratoře!
Dobře. Máme všechno?
Černý inkoust, v našem případě citronová šťáva a voda? Máme.
Větrák na vysušení mapy. Máme.
Restaurovaná mapa k nalezení cenné časové schránky? Máme!
Máme mapu!
Vykopeme časovou schránku.
- Hej! - Rosie!
Jejda.
Lidi, není to tady.
Ale podle mapy je to 40 kroků od dveří.
Tak proč je to špatně?
No jasně. Dům se od té doby změnil.
Iggyho prarodiče ho opravili a postavili kůlnu, já jsem udělal zahradu.
Musím jít. Volá mi máma.
Když nemáme správnou mapu, nemůžeme najít časovou schránku!
Asi se na to vykašleme.
Vědci dělají nemožné věci pořád.
Astronauti letěli až na Měsíc.
Ale oni věděli, kde je.
Obrovská výhoda.
To je pravda. Víte, co potřebujeme?
- Zázrak. - Křišťálovou kouli?
Nápad!
Já mám nápad! Prostě začneme kopat.
Ale po celém dvoře by byly díry, to by se mému tátovi nelíbilo.
Iggy!
Jo, to by nešlo.
Můžeme na to zavolat pytlonoše.
Co když se jich objeví spousta a udělají všude díry?
Iggy!
To by byl problém.
Psi! Cítí všechno. Můžou vyčmuchat Rexcalibura.
Ale aby nevyčmuchali Iggyho, vždycky má v kapse sendvič s tuňákem.
Iggy!
Máš pravdu. Možná je časová schránka ztracená.
Chtěl jsem tátovi najít Rexcalibura,
ale jak zjistíme, kde je pohřbený?
Je to krach!
Dneska zbořil se mi svět!
To, co nedovedu, vzdávám bez kuráže, vrážím do překážek,
bojím se, vzteky couvám zpět…
Nevím kudy dál,
a tak vážně končím s tím!
Žádný krach!
Chce to klid!
Nadechni se a škrtni ouvej!
Chyba je jen mateník,
objev náhodný přivolej!
Žádný krach!
Chce to klid!
Jako já se každý někdy splet!
Hraj dál, dál, dál,
hlavu si lámej dál a hned!
Nemůžu to vzdát jen proto, že je to těžké.
Hledání bylo těžké, ale přišel jsi na to.
Jo! Byl jsem kreativní.
Dobře, mapu jsme zkusili, ale dům se změnil.
Dům! Mám nápad.
Půdorys!
Je jako mapa domu.
- Skvělý nápad, Iggy! - Byl jsi kreativní.
Díky!
Takže podle půdorysu
se z těch dveří, ze kterých máme jít,
stalo okno.
Takže 40 kroků odsud.
Časová schránka by měla být
tady.
Kéž bychom měli jistotu,
abychom nemuseli kopat moc děr.
Kéž bychom měli rentgenové vidění, abychom viděli, co je pod zemí.
Rosie, tohle jsi vykopala na pláži.
- Jo. - Jak jsi věděla, že to tam bude?
Šli jsme s detektorem kovu
a začal pípat, když bylo pod zemí něco kovového.
Teta Rose mě naučila, jak to funguje.
Ukážu vám to.
Detektory kovu vysílají elektromagnedifické…
- „Elektromagnetické“? - Jo. Elektromagnetické pole do země.
Díky tomu rozpoznají kov od hlíny.
Ta krabička na oběd je z kovu.
Potřebujeme detektor kovu!
Půjčili bychom si od tety Rose, ale je na výletě.
Prateta Bernice ho možná má.
Promiňte. Všechny detektory kovu jsou vyprodané.
Ale vy pořád něco vyrábíte.
Potřebujete jen staré rádio, kalkulačku, suchý zip a pouzdro na CD.
Udělám návrh.
- Super! - Skvělé!
Vyrobíme detektor kovu!
Teď najdeme nějaký kov.
Něco slyším.
Cent. Jsem bohatá!
To je velké pípnutí!
- Velké pípání, velká obědová krabička? - Pojďte! Jdeme kopat.
Je to ono?
Panebože!
- Časová schránka! - Našli jsme ji!
Další zvláštní kus staré techniky.
Paráda!
Myslím, že to je stará videohra.
Kazeta. Na tom dřív sledovali filmy.
To je Rexcalibur!
Opravdový! Je ještě lepší, než jsem čekal.
Nemůžu se dočkat, až ho tátovi ukážu!
Netušil jsem, že budu mít takovou radost, ale mám. Díky.
Není zač, tati.
„Na první hračku se nezapomíná.“
Do naší časové schránky dám svůj starý zápisník
v plastovém sáčku, aby stránky nevybledly.
Já do ní dám svoje první kladivo.
Já tam dám půdorys skateparku.
Překlad titulků: Markéta Schlemmerová