СЕРІАЛ NETFLIX
Як, що, де, коли? Що, де, коли?
Ада Твіст — мудрагель
У неї завжди є мільйон ідей
Тут і там, навкруги, науку, повір, зустрінеш ти
Наш Іґґі Пек дім зведе,
А Роузі Ревір — інженер
До справи час
Чекаємо вас!
Питання, таємниця чи загадка якась
Треба диво нам відкрити, щоб гіпотеза зійшлась
Наука — це клас!
Ада Твіст — мудрагель
У неї завжди є мільйон ідей
Про все на землі
Висовує гіпотези, шукає купу доказів
Дослідниця Ада Твіст!
«Котись».
Яблука, сандвічі, сік…
Щось я забула.
Великий обід для маленької Ади.
Ти до Іґґі чи на Місяць?
Залишуся на Землі.
Це веселощі на весь день. Збираю перекус, щоб не зголодніти.
Цікаво, скільки їжі знадобилося б на Місяці?
Хай там як, ти точно вирахуєш, кицю.
Згадала.
Забула мед для граноли з мигдальним маслом. Дякую!
Ніс клоуна — є.
Кульки — є.
Пляжний м'яч — є… Схоже, його не візьму.
-Влаштуєте рай з кульками та м'ячами? -Іґґі казав готуватися до всього.
Тож я подумала про м'ячі, кульки, ніс клоуна та…
бульбашки!
Правило Роузі номер 222:
«Завжди мати бульбашки».
О, це ж Ада та Роузі.
-Привіт, Адо й Роузі. -Привіт!
Заходьте!
Вітаю в скейт парку Пека й друзів.
Чудовірно!
Наче морозиво, єдинороги та день народження
правда все разом.
Це прекрасно!
Добре, що в мене багато їжі.
Юний архітектор перевершив себе.
Веселіться! Я саджатиму ротики.
Можна саджати ротики?
Цікаво!
Насправді ротики — то такі рослини.
Якби була рослиною, то так мене б і звали.
Ходімо, не дочекаюся показати вам усе!
-Так! -Клас!
Тут рампи всіх розмірів.
Мала, середньо-мала, середньо-середня, середньо-велика,
і гігантська.
І…
Вони рухомі?
Можна змішувати й поєднувати?
Ага. Ходімо!
Так високо! Люблю висоту.
Деревина дуже слизька.
Слизька, гладка та лискуча. Катання, як по маслу.
Тобто гладеньке.
Іґґі, це ж бездоганний парк.
-Не дочекаюся! Дай-но скейт! -Ще одне…
-Дякую! -Дякую!
Аж не віриться. Усе продумав, Іґґі.
Це чудостично.
А тепер покатаймо!
Тут стільки потенційної енергії.
Поскоріш би перетворити на кінетичну.
Потенційна та кінетична енергія?
Круто!
Як ти казала?
Потенційна — це ще невикористана енергія, вона зберігається, особливо на висоті.
Але в русі вона перетворюється на кінетичну
чи енергію в русі, ось таку!
Обожнюю кінетичну енергію!
Так!
Адо, дивися, який оллі.
Дивися, хіл-фліп.
І мій новий та улюблений: крутий розворот Роузі.
Так! Так тримати, Роузі!
-Як справи? -Супер, м-ре Пек.
Краще не буває!
Два друга та найкрутіші трюки.
Гаразд. Катайте.
Стривай. Чому тільки два друга? Де Іґґі?
-Я тут. -Ти не кататимеш?
Мені й тут добре. Люблю дивитися, як ви веселитеся.
-Ну ж бо з нами. -Ідемо до тебе.
Я не хотів катати. Лише спроєктувати парк.
Ти ж умієш катати, так?
Ну…
Ні.
Виправимо це.
Так! Ми навчимо тебе.
Ти зможеш виконувати крутецькі трюки з нами!
Я не дуже хочу…
Відволікати? Не дуркуй.
Разом тільки веселіше. Ходімо!
Добре, Іґґі. Щоб навчити тебе, треба знати, у чому біда.
Я знаю. Щораз, коли я намагаюся, я…
падаю!
Добре. То це проблема з рівновагою.
Знаю, до чого ведеш.
У тебе є гіпотесизма…
Гіпотеміст…
Ви зрозуміли!
Гіпотеза!
Налагодимо рівновагу — зможеш катати.
Час брейншторму!
У мене ідея!
Клоунам-акробатам потрібно багато рівноваги,
тож їм допомагають довгі жердини, щоб балансувати на вежі клоунів.
Очевидно!
Потрібні лише жердина та клоуни.
Тут я тебе переб'ю.
Клоуни лячні. Вони сміються й плачуть одночасно.
Не помічала. Але ти маєш рацію.
Гаразд, у мене ідея.
Монстр-траки. Вони не перевертаються.
А якщо за кермом буде монстр, який зіпсує парк?
Я псувати!
Точно. Було б погано.
Дуже погано. Але й круто. Але погано.
У мене ідея.
Я б міг… просто не катати.
Що? Ні. Дослідники не здаються.
Я не здаюся. Я просто не хочу…
Проєктувати? Звісно ж ні.
Відпочинь після цього крутого парку.
Не турбуйся, Іґґі. Розберемося.
Катати. Не хочу катати.
Потрібні не завеликі колеса.
Чи взагалі без коліс?
Щось міцне для конструкції.
І шини.
Мені це не потрібно.
Довірся. Зчеплення потребує шин.
Гаразд, протестуємо матеріали.
Лабораторія — пуск!
Які колеса, Іґґі?
Середньо-середні, середньо-великі чи гігантські?
Я справді не…
Знаєш, що обрати? Нічого. Я знаю.
Гаразд, маємо все необхідне.
Збудуймо ж.
-Готово! -Як тобі, Іґґі?
Крута штуковина.
Але не варт було, адже…
Аж ніяк. Ти теж маєш веселитися.
Ця розсувна жердина дає рівновагу.
Пружинні колеса поглинають удари й забезпечують рух.
А від цих ручок руки, як у дитя. Як тобі?
Я думаю… Потрібен шолом…
для мого шолому.
І я…
маю почистити це.
І я маю…
зачекати 16 годин після їжі. Вибачте!
Це ж правило для плавання.
Бувайте!
Не второпаю. Ми зробили цю круту штуковину.
Чому не хоче катати?
Питання, таємниця чи загадка якась!
Коли я ще не знаю, де ту відповідь шукати
Чом-чом-чом-чом?
Аж розпирає мене від цікавості
Чом-чом-чом-чом?
Рушаємо в путь, всі друзі тут
Дослідників юних пригоди ждуть
-Хтозна, що знайду -Але я піду
Знатиму
Чому!
Здається, допетрала.
Іґґі, ти ховаєшся від нас?
Я не Іґґі, я дерево.
Це ти, Іґґі.
Стривай, ти боїшся катати?
-Просто не… -Не хочеш маститися.
-Робити трюки? -Робити велику рампу?
Пропоную угоду. Якщо спробую раз, ви облишите мене?
Звісно.
Триматимеш рівновагу — кататимеш сам.
Іґґі, повільно й впевнено.
Вдалося!
Тепер навчимо кік-фліпу.
-Діп-фліпу. -Трік-фліпу.
І, звісно ж, крутому розвороту Роузі!
Адо, Роузі, я не хочу катати!
Я спроєктував парк, бо люблю це.
Але не любиш катати?
Насправді ні.
Кожному своє.
Я з Роузі люблю ящірок, але ти…
Мурашки по шкірі.
Так. Ми любимо обручі, але Роузі…
Просто не розумію. Діра велика, обруч тонкий.
Думаю, я зрозуміла.
Не всім подобається одне й те ж.
-Це нормально. -Так.
Допоки ми всі веселимося,
-немає значення, як. -Точно.
Вибач. Мали прислухатися.
Так. Не треба було так тиснути на тебе.
Нічого. Ви ж хотіли якнайкраще.
Йди-но сюди.
Знаєте, що весело? Вдосконалити парк.
Я думав…
Це навіть на 125% крутіше!
Ти проєктуєш, ми катаємо.
Так! Досі у формі!
Так!
«Чудове рішення від Ади».
Бідна мамуся.
Думаєш, вона одужає до вечері в тітоньки Берніс?
Не хочу пропустити сирні макарони з сиром.
І хочу, щоб мама одужала.
Тоді почнімо робити розчин одужання.
Соковитискач є.
Хто придумав цей розчин одужання?
Без поняття, він дуже давній.
Люди знали, що рослини лікують, от і пробували, поки не винайшли.
-Кмітливо. -Це робота дослідників!
Пробувати комбінації, поки не знайдеш правильну.
Лимон — вітамін С.
-Імбир — антиоксиданти. -Анти-окси-що?
Антиоксиданти. Хімічна сполука, захищає клітини.
Мед — енергія й втамування кашлю.
Кокос — калій та вода.
І каєнський перець — розріджує виділення.
Липку, слизьку штуку в носі? Гидота.
Інгредієнти працюють разом. Це хімія.
Дамо хімічну суміш мамі й запроторимо цей грип подалі від неї!
Віруси в повітрі у краплях.
Наче в кораблі чхання чи ракеті кашлю.
При хворобі, від людей космічна сила крапель, коли кашляють чи чхають.
-Тільки не на мене. -Тому тримайся подалі.
Іґґі й Роузі теж слід.
-А чому тобі можна? -Я перехворів.
Тож моє тіло готове до бою.
Сюди, окрім мене, можна лише рослинам…
Завжди підкрадається до мене.
Рослинам, тваринам та роботам.
-Добре. -Ясно.
Добре, ось так. Саме так.
Мені час на роботу.
Знаю, що любите маму, але не заходьте.
Можете захворіти, а їй треба відпочити.
-Бувай! -Бувай!
Хто зміряє температуру, обійме й закутає маму, якщо тато пішов?
-Мамо! -Стривай!
Тато сказав, що не можна.
Усе добре. Лише сік упав.
Нічого. Зробимо ще.
Але як дамо, якщо не можна заходити.
Іґґі й Роузі скоро будуть. Вигадаємо щось.
Дивно. Здалося, що чула…
Привіт!
Не хотіла лякати.
Ти казала, що мама відпочиває, тож я була ніндзею.
У тебе добре вийшло. А де Іґґі?
Під кріслом?
Привіт!
Це я. Я лускаю.
-Привіт, Адо й Роузі. -Чому ти аж там?
І чому схожий на сумо-реслерського супергероя, що звучить, як попкорн?
Попкорн!
Вберігаю себе від грипу.
Ми з татом саджаємо величезну тую на вихідних, і я не ризикуватиму.
Можеш увійти.
Усе добре, якщо не підійдемо до мами.
Аж ніяк. Можемо брейнштормити, поки я тут?
Звісно. Маю ідею. Зробимо довгу соломинку, щоб мама пила сік з іншої кімнати.
А якщо соломинка заплутається і її засмокче в графин?
Це недобре для її горла.
Я поборю вірус, як дракона.
Так тобі, вірусе!
Але віруси складаються з купи малих крапель.
І їх видно лише через потужні мікроскопи.
Так у рази складніше.
Я чув кашель!
У мене ідея. Наллємо сік у вульку.
-Що за «вулька»? -Думаю, це «Хаббл».
А, як у телескопа.
-Ні. -Булька?
-Ні. -Дулька?
-Ні. -Бурулька?
-Ні. -Лялька?
-О, милий робот. -Записка.
«Наллємо сік у кульку».
Я так і думала.
Розумно сказав через робота, бо не може зайти.
Стривай! Придумала!
Роузі… робот!
Я Роузі Ревір.
Хоча «Роузі Робот» звучить доволі круто.
Ні, кажу, зробимо робота, щоб віднести мамі розчин одужання.
О, точно!
Роботи ходять там, де людям зась.
На Марсі чи в океані.
Чи в нашій вітальні.
У вітальні океан з Марсом, який хворий на робогрип?
Так не піде.
Маю ідею.
Може, якщо Іґґі дізнається про віруси, то не боятиметься.
Тепер набагато легше ввійти, адже віруси розповсюджуються лише на два метри.
Але маску притримаю, на випадок будь-яких виділень.
Раді тебе чути. Лабораторія — пуск.
Якого робота зробимо?
Візьмемо ідею Іґґі про кульку та додамо руки й ноги.
-Так! -Чудово!
Представляю Кулькобота!
Кулькльово.
Я в захваті! Протестуймо ж.
Нова партія розчину одужання.
-Дякую. -Кулькоботе, віднеси мамі сік.
Він б'ється об усе.
Маму розбудить.
Пробуджується!
Потрібен кращий робот.
Збудуймо картонного робота.
Гарна ідея, Роузі.
Картон не скрипить чи лускає.
І він квадратний і не буде вдарятися.
До роботи.
Представляю Картонобота.
Занадто квадратний.
Не протиснеться повз меблі.
О, ні!
Картонобот теж не спрацював.
Не роботи, а катастрофа.
Мама не вип'є розчин і ми пропустимо вечерю в тітоньки.
Я здаюсь
Я не можу Зупинюсь
Бо це, схоже, вже тупик
Не бачу ради я, куди не ткнуся — там стіна
Боюся підвести вас, я здаюсь
Нащо ці старання?
Адже це усе дарма
Усміхнись
І повір
Спробуй ще раз, і в тебе вийде все
І помилка — не страшна
Бува, в пригоді стане нам вона
Усміхнись
І повір
Помилятись може кожен з нас
Та спробуй ще…
Спробуй іще хоч ра-а-аз… Давай
Не турбуйся. Ми вигадаємо, як допомогти мамі.
-Є бажання — буде й робот. -Так.
Треба пробувати комбінації, поки не вийде.
Стривайте. Це ж як і було з розчином одужання.
Здається, я докумекала.
Ми робили роботів, але жоден не підійшов.
Так. Не запускати ж підводного робота в космос.
Була б роболепа.
Який робот доставлятиме мамі сік, поки немає медбрата-тата?
Артур!
Геній!
Правда. А цього разу чому?
Потрібен робот, який принесе розчин,
закутає, зміряє температуру та приголубить.
Медбрат-татобот.
Я таки геній!
Ну, приступайте. Я зроблю ще розчину.
Будуймо ще.
Представляю Медбрат-татобота.
-Круто! -Клас.
Запрограмувала поведінку медбрата. І він тихий, тож не розбудить маму.
-Супер! -Клас!
Нова партія розчину одужання.
Він такий тихий. Завжди підкрадається.
Це геніально, сестричко.
Він не розлив соку й не луснув.
З нього непоганий ніндзя.
Бездоганний.
Дякую, медбрате.
Стривайте… Медбрат?
-Вдалося! -Так!
Чудокрасно!
Обожнюю сирні макарони з сиром, тітонько.
Я теж. Ідеальна пропорція хрусту й ніжності.
Чудово. Якщо хрусткіші за свіжий сніг
і ніжніші за тале масло, значить я добре постаралася.
Рада, що сімейний рецепт позбавив мене грипу
і я насолоджуюся сімейною вечерею.
Навіть не запитуватиму.
Переклад субтитрів: Володимир Савельєв