‎UN SERIAL NETFLIX
‎Cum, ce, unde, de ce? ‎Ce, unde, de ce?
‎Ada e savanta
‎Ce va afla răspunsul pentru orice
‎Orice ar fi, în orice loc
‎Are soluții pentru tot
‎Cu Iggy Peck, arhitect
‎Și Rosie Revere, inginer
‎Suntem creativi
‎Și inovativi
‎Un puzzle, întrebări sau mistere, ‎ghicitori
‎Vor descoperi de toate ‎Căci ei sunt inventatori
‎Cu știința lor!
‎Ada e savanta
‎Ce va afla răspunsul pentru orice
‎Veți vedea, chiar așa
‎Ea ipoteze va forma ‎Enigme va elucida
‎Căci Ada e savanta, da!
‎„Ada, magiciana”.
‎Spaghetele au avut raportul perfect ‎de tăieței și sos.
‎Iar prezentarea a fost ‎magnifique.
‎Da, a fost fabtastică, doamnă… T.
‎A fost uriașă! Scuze!
‎Vrei să vezi râgâială uriașă? Uite!
‎Impresionant!
‎Cum ai făcut, tată?
‎Vreți să știți ‎secretul unei râgâieli bune?
‎- Da! ‎- Absolut!
‎Ăsta! Dioxidul de carbon ‎din băuturile acidulate.
‎Dioxid de carbon?
‎Unde am mai auzit asta?
‎Da!
‎L-am găsit. E un compus chimic.
‎Știați că expirăm dioxid de carbon?
‎Da. Inspirăm oxigen,
‎dar îl transformăm în dioxid de carbon ‎și-l expirăm.
‎Sau râgâim.
‎Iar pentru spectacolul serii,
‎aplaudați-l pe unicul, inegalabilul
‎și fantasticul Arthur-cadabra!
‎Veți fi uluiți,
‎căci voi face cel mai uimitor truc!
‎Voi face să dispară cerneala aceasta!
‎- Nu cred! ‎- Tare!
‎- Aduc un prosop. ‎- Nu!
‎Sper că nu pătează!
‎Poate reușesc s-o curăț cu… magie!
‎- Tare! ‎- Frumos.
‎V-am zis că dispare.
‎Poți face să dispară și vasele murdare?
‎Cum ai făcut?
‎Magie!
‎Nu, cum ai făcut? Zi-mi, Arthur. ‎E musai să știu.
‎Nu pot. ‎Un magician nu-și dezvăluie secretele.
‎Mai vedem noi!
‎Cum ai făcut?
‎Nu spun.
‎Zi-mi cum.
‎Nu.
‎Acum îmi poți spune?
‎Mamă!
‎Nu-l mai sâcâi pe Arthur cu trucul lui.
‎- Vreau să știu cum a făcut. ‎- Știu.
‎Dacă nu vrea să dezvăluie secretul,
‎respectă-i dorința.
‎Bine. Nu-l mai sâcâi.
‎Așa te vreau.
‎Noapte bună.
‎Cerneală…
‎Dispari…
‎Pisicuțe speriate…
‎Magie…
‎Cum?
‎Trebuie să știu cum a făcut!
‎Să stăm pe gânduri la prima oră?
‎Cred că e grav.
‎E. Trebuie să aflu cum a făcut Arthur ‎să dispară cerneala.
‎Precis există o explicație rezonabilă.
‎Frate-tu e-un vrăjitor.
‎Îl știu pe Arthur de mult timp.
‎De șase ani, 85 de zile ‎și două ore mai exact,
‎nu cred că e vrăjitor.
‎Uf!
‎Iggy, ai vreo idee?
‎Nu pot sta pe gânduri așa devreme.
‎Poate Rosie are dreptate, ‎Arthur e vrăjitor.
‎Nu se poate.
‎Trebuie să existe ‎o explicație științifică.
‎A vărsat cerneala pe fața de masă,
‎apoi a dispărut.
‎Precis a curățat-o cu ceva ‎fără să băgăm de seamă.
‎Viclean!
‎Deschidere laborator!
‎Dacă a curățat iute cerneala cu ceva,
‎ar putea să pară că e magie.
‎Cred că avem o ipoteză.
‎Am o ipoteză, da
‎- Orice ‎- Observație
‎Are o explicație
‎- Da sau ba? ‎- Răspunsul noi îl vom afla
‎Am putea greși ‎Dar ne vom lămuri
‎O teorie putem găsi
‎E o deducție
‎Și o vom supune unui test, da
‎Ipoteze noi putem crea
‎Am o ipoteză, da
‎Ceva nou vom învăța
‎Haideți!
‎Ca să ne testăm ipoteza, ‎vărsăm ceva cerneală.
‎De asta ne trebuie astea și astea.
‎Fiți gata, țintiți, balon!
‎Mizerie!
‎E acoperit de cerneală!
‎La fel și noi.
‎Nu eu. Sunt fără pată.
‎Acum să vedem ce va scoate cerneala.
‎- Lămâia? ‎- Da.
‎Mama curăță cada cu ea.
‎Arthur n-a folosit suc de lămâie ‎să curețe cerneala.
‎Să încercăm altceva!
‎Oțet.
‎Săpun de vase.
‎Bicarbonat.
‎Nu. Apă gazoasă?
‎Nu înțeleg. Nimic nu merge.
‎Câtuși de puțin.
‎Arthur a folosit magia.
‎Dar, în loc de vrajă, ‎a folosit o cerneală specială.
‎Experimentul a eșuat lamentabil!
‎Rosie, ce era în sticluțe?
‎Bicarbonat și oțet.
‎Bicarbonat și oțet!
‎Hei! Așa faci un… vulcan!
‎Fugiți!
‎Lăsați-mă. Salvați-vă!
‎Ia-mă de mână!
‎Mersi. A fost o reacție chimică majoră.
‎Cred că am legat toate bulinuțele.
‎Dacă trucul lui Arthur ‎a fost o reacție chimică?
‎Rosie, poate Arthur a folosit ‎o cerneală specială.
‎Deci chiar a fost magie.
‎Cred că mai degrabă știință.
‎O cerneală care dispare ‎în amestec cu substanța perfectă.
‎Așa încât pare magie.
‎Dar e o problemă. ‎Arthur n-a amestecat cu nimic cerneala.
‎Ba da. Arthur a expirat deasupra cernelii.
‎Ce substanțe zicea tata că expirăm?
‎Da!
‎Dioxid de carbon.
‎- Exact! ‎- Așa e!
‎Am o nouă ipote…
‎Ipoteză.
‎Dacă cerneala lui Arthur reacționează ‎cu dioxidul de carbon,
‎așa a dispărut.
‎Sunt uluit!
‎Dacă ipoteza e corectă, cerneala specială
‎va dispărea ‎în amestec cu dioxidul de carbon.
‎Trebuie s-o testăm.
‎Cum? Nu mai e loc de cerneală.
‎Savanții trebuie să lucreze cu ce au.
‎Vai! Mă mândream ‎că nu m-am murdărit de cerneală.
‎Bine. Pentru știință.
‎Nu pot să văd.
‎Fii pe pace. Facem să dispară cerneala.
‎- Nu! ‎- Hai, Rosie!
‎E mai haios să râgâi dioxid de carbon
‎decât să-l expiri.
‎Da.
‎Uite!
‎- Da! ‎- A mers.
‎Am rămas nepătat.
‎Nu!
‎Of, nene! M-am pătat de cerneală!
‎Dar e pentru știință,
‎deci e-n regulă.
‎Am reușit!
‎Trucul lui Arthur era magia științei.
‎Ce ați făcut azi?
‎Începem cu tine!
‎Am primit seria de cărți fantastice. ‎Abia aștept să…
‎- Știu cum a făcut Arthur trucul magic! ‎- …le citesc.
‎Ai folosit o cerneală care dispare ‎în amestec cu dioxidul de carbon expirat
‎și a dispărut ‎când ai suflat pe fața de masă!
‎Serios? Nu-mi vine să cred.
‎Ce e cu Arthur?
‎Pesemne crede ‎că i-ai stricat trucul magic.
‎Ba nu. L-am rezolvat.
‎Arthur face trucuri să ne amuze, ‎nu să le rezolvăm.
‎Închipuie-ți că trudești la o invenție
‎și Arthur o dezvăluie.
‎Cred că m-aș necăji.
‎Cred că am o nouă teorie.
‎Zău? Care anume?
‎Teoria dispariției cernelii.
‎Poate că, uneori, trebuie să te întrebi:
‎„Cum se vor simți alții?”
‎Pleacă!
‎- Dar am să-ți spun ceva. ‎- Nu-ți dau drumul!
‎Dacă nu-mi vorbește,
‎poate-i trimit altfel un mesaj.
‎Trebuie să meargă.
‎O hârtie albă?
‎Nu e albă. ‎Dacă folosești magia, vezi mesajul.
‎Când se-ncălzește cerneala, o să vezi.
‎Hei, mișto!
‎E magia chimiei.
‎Da, știu. E grozav.
‎Regret că ți-am stricat trucul.
‎Voiam să știu cum ai făcut
‎fiindc-a fost un truc grozav.
‎N-am primit scuze mai grozave.
‎Cred că te iert.
‎Te-nvăț un truc magic nou?
‎Bine!
‎Și-acum eu, Ada Twist, Magiciana, ‎voi scoate o fisă din senin!
‎Super!
‎Iar sunt uluit! Cum ai făcut?
‎A fost tot timpul acolo?
‎Scuze. Un magician ‎nu-și dezvăluie secretele.
‎„Cu efect”.
‎Sunt chestii mtari aici, Vada.
‎Traduc eu ce-a zis.
‎A zis: „Sunt chestii tari aici, Ada.”
‎Știu, nu-i așa?
‎E greu să le dai pe toate?
‎Nu, dacă nu mă mai joc cu ele. ‎Pot distra pe altcineva.
‎Ca primii mei ochelari.
‎Ce mici sunt! Aproape cât de zână!
‎Exact. Îmi sunt prea mici,
‎dar pot fi buni pentru o savantă
‎și primul ei experiment.
‎- Marfă pentru cheta școlii. ‎- Gunoiul unuia, comoara altuia.
‎Strălucitor!
‎Ce ai, doamnă T?
‎Pantalonii de demult ai dlui Twist.
‎Îi purta la dans când ne-am cunoscut.
‎- Hei! ‎- Când știa să se miște.
‎Pardon. Știu și-acum să mă mișc.
‎- Hai, tată! ‎- Bravo!
‎Da, domnule T!
‎Au! Spatele!
‎Dar știu să mă mișc. ‎Și păstrez pantalonii.
‎Îi purtam când mi-am cunoscut regina.
‎Bine, îi poți păstra.
‎Dar tricourile vechi vor scoate ‎bani frumoși.
‎Oare cât de mulți bani?
‎Mai am de dăruit ceva.
‎O minge ca nouă. ‎Fără urme. Umflată. Stare perfectă.
‎- Păzea! ‎- Feriți!
‎Vezi, iubito? Mișcări.
‎Da! Piciule, de ce o dai?
‎Nu le am cu fotbalul.
‎M-ai implorat să te las să joci.
‎Hai să ne jucăm cu mingea!
‎Nu-s bun. N-am înscris niciun gol.
‎- Nu cred că nu ești bun. ‎- Deloc.
‎Gândește-te! Mai e timp ‎până plecăm la chetă.
‎Să terminăm de strâns lucrurile.
‎Ești grozav la orice sport încerci,
‎de ce nu și la fotbal?
‎Am cugetat îndelung și nu știu, zău.
‎E un mister. O ghicitoare. ‎O enigmă. O misiune.
‎- Dacă te ajutăm noi? ‎- Cum?
‎Niște savanți deștepți pot afla.
‎Da, Rosie și Iggy?
‎- Da! ‎- Clar!
‎Vom afla cum să înscrie Arthur un gol. ‎Cu știința.
‎Întâi, te observăm și formăm o ipoteză.
‎Să fiu cobaiul vostru? Nu!
‎Laboratorul nostru Arthur.
‎Știința și sportul se asortează.
‎- Așa e. ‎- Da.
‎Cum începem?
‎Nu știu. Nu mă pricep bine la fotbal.
‎Fotbaliștii aleargă repede.
‎Da! Îți testăm viteza.
‎O cursă? Ador cursele!
‎Alergați voi și iau eu notițe.
‎Vă încurajez de pe tușă.
‎Regula numărul 908 a lui Rosie.
‎Să ai un deget de spumă ‎dacă vrei să susții pe cineva.
‎Perfect. Mersi, Rosie.
‎Nicio problemă. Altceva?
‎Marker pentru autografe? Vuvuzelă?
‎Jumate de hotdog?
‎Mersi?
‎Concurenți, pe locuri!
‎Fiți gata!
‎Start!
‎Hai, Arthur! Hai, Rosie!
‎Scârbos!
‎Da!
‎Arthur câștigă!
‎Ești iute ca fulgerul.
‎Da, uimitoare viteză!
‎Aș putea alerga veșnic!
‎Deci ai și putere. Mai departe!
‎Echilibrul. Trebuie să mi-l testez.
‎Ușurel.
‎Of!
‎Arthur câștigă iar!
‎Scuze, Mooshu.
‎- Bun echilibru. ‎- Mersi!
‎- Să te văd cum șutezi. ‎- Bine.
‎Aoleu!
‎Sunt mai rău decât o măsea stricată.
‎N-ai grijă. Te ajutăm.
‎Ai tot ce-i trebuie unui fotbalist bun.
‎Am o ipoteză. Dacă înveți să șutezi, ‎vei putea da gol.
‎Cum învăț să șutez? ‎Am încercat deja. Și am eșuat. La greu!
‎Vom afla. De asta o să stăm pe gânduri.
‎Știu cum. Zebre!
‎Fiți atenți aici!
‎Zebrele-s cei mai buni șutori.
‎Dacă studiem una, Arthur poate învăța ‎să șuteze și să dea gol.
‎Dar zebrele sunt sfioase cu oamenii.
‎Să facem o zebră-robot. ‎Astea iubesc oamenii.
‎Dar articulațiile de zebră-robot ‎sunt greu de găsit.
‎Adevărat.
‎Dar… putem găsi o persoană ‎care șutează grozav
‎și facem un picior robotic ‎care-i copiază șutul.
‎Un picior bionic de antrenament? Tare! ‎Dar șutul cui îl copiem?
‎Gol!
‎Super.
‎Pe locuri, fii gata… Și, tată!
‎Și vârtejul se-nvârte și șutează.
‎Vârtejul s-a sucit. Iau pauză.
‎Dar încă le am. Ai ce trebuie?
‎Da. Mersi.
‎Bun așa.
‎Știu cum fac!
‎Îți prezentăm
‎Șutorul.
‎- Marfă! ‎- Îl pui pe picior și bum!
‎Șutul perfect.
‎- Te ajutăm să-l pui. ‎- Stau portar.
‎OK, Arthur, arată ce poți!
‎Ești gata pentru Rosie portărița, ‎zisă Zidul de Cărămidă?
‎Ai înțeles? Nimic nu poate trece de mine.
‎Cu piciorul bionic? Sunt gata.
‎Dacă nici cu ăsta nu pot șuta, ‎nu mai am nicio speranță.
‎Nu voi da gol niciodată!
‎De data asta chiar renunț.
‎Eu renunț
‎N-o pot face ‎S-a sfârșit
‎Nu pot depăși momentul
‎Pare imposibil ‎Peste tot obstacole
‎Greșeli, voi evita, voi renunța
‎Nu găsim soluția
‎N-avem cum să reușim
‎Nu ceda
‎Nu renunța
‎De la început din nou vom încerca
‎Greșind, așa învățăm
‎Și accidente vom întâmpina
‎Nu ceda
‎Nu renunța
‎Experiență tu vei căpăta
‎Vom încerca, noi nu vom renunța
‎Chiar da
‎Regret, dar m-am hotărât.
‎Rămân la ce mă pricep. E mai amuzant.
‎Nu înțeleg. E foarte bun la tenis.
‎Chiar și când joacă doar la perete.
‎Cred că am legat toate bulinuțele!
‎Arthur e bun la tenis fiindcă exersează.
‎Am o nouă ipoteză.
‎Dacă Arthur vrea să dea gol, ‎trebuie să exerseze. Hai!
‎V-am zis, renunț. ‎Nu mă puteți face să mă răzgândesc.
‎Avem niște întrebări, apoi îți dăm pace.
‎Bine. Ce este?
‎- Cum de ești bun la tenis? ‎- Nu știu.
‎Ai fost mereu bun?
‎Pe măsură ce am jucat, am devenit mai bun.
‎Ai spune c-ai exersat?
‎Da, cred că da.
‎Dac-ai exersa la fotbal, ‎ai învăța să șutezi și ai da gol.
‎Te-ai amuza și ai vrea să mai exersezi.
‎Încerci?
‎Bine. Mai încerc o dată.
‎Apoi am terminat.
‎Am terminat!
‎Întâi, exerciții.
‎Hai!
‎Hai, Twist! Bagă viteză!
‎Da!
‎Stai!
‎Văd problema.
‎Lovește cu interiorul, ‎nu cu vârful piciorului. Încearcă!
‎Excelent!
‎Nu contează doar să exersezi, ‎ci și cum exersezi.
‎Exersam anapoda. Pot fi bun la fotbal.
‎Da. Ești pregătit să șutezi?
‎Așa cred.
‎Crezi? Ești sau nu ești pregătit?
‎Sunt!
‎Nicio minge nu trece de Rosie portărița!
‎- Hai, Arthur! Te descurci! ‎- Poți!
‎Mă descurc!
‎- Da! ‎- Gol!
‎E fiul meu!
‎Eu, Arthur Twist, am reușit ‎primul meu gol!
‎Da! Arthur e numărul unu.
‎Cum spune degetul meu.
‎Ai reușit!
‎Ura!
‎- Mersi c-ai crezut în mine. ‎- Cu plăcere.
‎Știința și sportul ‎sunt coechipieri grozavi. Ca noi!
‎Hai să batem mingea!
‎Da. Ia de-aici!
‎Sunt star de fotbal, să văd dacă am timp.
‎Subtitrarea: Andrei Albu