‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫״איך, מה, איפה, למה?‬
‫מה, איפה, למה?‬
‫איך, מה, איפה, למה?‬
‫מה, איפה, למה?‬
‫עדה גרניט, מדענית‬
‫היא תגלה מה התשובה‬
‫פה למטה, וגם שם‬
‫המדע נמצא בכל מקום‬
‫עם שייקה גל, אדריכל‬
‫והדס המהנדסת‬
‫יש המון מה לעשות ואתם יכולים לעזור!‬
‫תעלומה, חידה, או קושייה‬
‫יש פלאים לגלות והשערות לבחון‬
‫מדע זה מדהים!‬
‫עדה גרניט, מדענית‬
‫היא חייבת לגלות מה התשובה‬
‫היא מעלה השערה מדעית בכל מקום אפשרי‬
‫היא מחברת נקודות‬ ‫כי היא המדענית עדה גרניט!״‬
‫צלילים קשים לצפייה.‬
‫שש, שבע, שמונה.‬
‫כן, יש מספיק כיסאות לקהל.‬ ‫יופי של תכנון, שייקה!‬
‫עכשיו רק צריך כניסה מרשימה.‬
‫אני כאן!‬
‫התוכניות מוכנות? החטיפים? הכרטיסים?‬ ‫מתי הקהל מגיע?‬
‫בדרך כלל אני שואלת את כל השאלות.‬
‫סליחה. מאז שהתחלתי ללמוד פסנתר מדודה רוז,‬
‫נעשיתי ממש טובה.‬
‫אני מחכה בקוצר רוח לרסיטל הסלון הראשון‬ ‫של שבת אחר הצוהריים!‬
‫גם אני מתרגשת.‬
‫אני לחוץ. ומתרגש! אבל בעיקר לחוץ.‬
‫טוב, הכול מוכן.‬
‫כיסאות, כרטיסים, תוכניות,‬ ‫וכלי הנגינה שלנו, כמובן.‬
‫כוסות המבחנה המוזיקליות שלי!‬ ‫כשמוזיקה ומדע משתלבים.‬
‫ומערכת תרועת הבום־בום שלי. נכון שהיא יפה?‬
‫כמו גורד שחקים שעשוי מתופים.‬ ‫קראו לי שייקה גל, אדריכל תופים.‬
‫מבחינתי התכנון הוא מה שחשוב,‬ ‫עוצמת הצליל קצת פחות.‬
‫היי!‬ ‫-בוקר טוב, מותק.‬
‫הפסנתר נראה מעולה, מר וגברת ג׳.‬
‫בטח אפשר לנגן עליו דו נאה וקופצני.‬
‫ככה דודה רוז מדברת על מוזיקה.‬
‫כמה נחמד שמשתמשים בדבר הישן הזה.‬
‫זוכר שהיית שר לי סרנדות?‬
‫״אני עדיין שר לך, מותק״‬
‫הקונצרט העלה לי רעיון.‬
‫אולי אשלוף את גיטרת הבס הישנה שלי מהמחסן‬ ‫לאלתור של שבת בבוקר.‬
‫אמרת ״עם תות״? כן, אני רוצה ריבת תות.‬
‫״אלתור״, לא ״עם תות״, שייקה.‬
‫כשמחברים מוזיקה על המקום, בשביל הכיף.‬
‫זה מדהים ומאכזב בו זמנית.‬
‫אני אביא לך ריבת תות.‬ ‫-מעולה. תודה, מר גרניט.‬
‫עוד שעה, כולם. שעה!‬
‫אחיך הפך לשעון מעורר אנושי?‬
‫לא, הוא פשוט הבטיח להיות מנהל הבמה שלנו.‬
‫בתנאי שאפתח את ההופעה עם הקסמים שלי.‬
‫אני אשלוף שפן מהכובע הזה.‬
‫עוד שעה.‬
‫שעה? הו, לא, אני מקווה שהתאמנתי מספיק!‬
‫זה עוד המון זמן.‬
‫אז בואו נעשה חזרה בינתיים.‬ ‫-אני יכול להיפטר מהלחץ.‬
‫אני לא יודע איך,‬ ‫אבל אימא שלי תמיד אומרת את זה.‬
‫רעיון מצוין. קודם כול, צריך סדר הופעות.‬
‫לא אמרו לי שצריך לסדר פה!‬
‫לא, סדר הופעות.‬ ‫מי מופיע ראשון, שני ושלישי.‬
‫אפשר לנגן ביחד, כולנו.‬
‫אבל אז הקהל לא יראה‬ ‫את הכישרונות האישיים שלנו.‬
‫שייקה, אתה תעלה ראשון.‬
‫מערכת תרועת הבום־בום שלך תעיר את הקהל.‬
‫אבל כולם כבר יהיו ערים.‬
‫היא לא חייבת להיות ממש רועשת, נכון?‬
‫אולי אני יכול רק להראות אותה.‬ ‫-ואז עדה תנגן על המבחנות המוזיקליות.‬
‫די.ג׳יי מבחנות הגיעה למעבדה.‬
‫ואז אני אנגן.‬
‫התאמנתי במשך שבועות ואני ממש טובה.‬
‫כשאני מנגנת, האצבעות שלי‬ ‫ממש רוקדות על הקלידים.‬
‫כמו מחול לאורך קלידי השנהב.‬
‫ככה.‬
‫לאן נעלם כל הכישרון שלי?‬
‫דודה רוז ממש תתאכזב כשהיא תשמע אותי.‬
‫את יודעת מה יכול לעזור? מדע!‬ ‫אפשר לפתור את הבעיה בשיטה המדעית.‬
‫״השיטה המדעית!‬
‫יש לנו תצפית‬
‫אז נתחיל בשאלה‬
‫נערוך מחקר‬
‫נגבש השערה‬
‫ונבדוק בעזרת ניסויים‬
‫מה גילינו?‬
‫בואו נסיק מסקנה‬
‫נכתוב הכול ונחלק לכולם את הממצאים‬
‫זוהי השיטה המדעית!״‬
‫קודם כול, נצטרך…‬
‫הפלרה!‬
‫השערה! נמציא הסבר כלשהו.‬
‫יש לי השערה! צפרדעים.‬
‫צפרדעים?‬ ‫-תמשיך.‬
‫פעם, כשהייתי חולה, נשמעתי ממש מוזר‬ ‫ואימא אמרה שיש לי צפרדעים בגרון!‬
‫אז אולי צפרדעים נכנסו לתוך הפסנתר.‬
‫בוא נסתכל פנימה ונבדוק את ההשערה שלך.‬
‫לא. אין צפרדעים.‬
‫רק אבק.‬ ‫-או שזה אבק פיות זדוני?‬
‫אולי פיה ששונאת מוזיקה‬
‫מנסה לעצור את הרסיטל שלנו‬ ‫ומפזרת אבק פיות רע בכל מקום.‬
‫תאוריה מעניינת. בואו נבדוק אותה.‬
‫הינה. אין יותר אבק.‬ ‫קדימה, הדס. נגני משהו.‬
‫כנראה שזה לא היה אבק פיות זדוני.‬ ‫הייתי ממש בטוחה.‬
‫אולי האצבעות שלי הן הבעיה.‬ ‫דודה רוז תמיד אומרת שצריך להגמיש אותן.‬
‫זו בטח הבעיה! לא עשית חימום לאצבעות.‬
‫אז הן רק צריכות לעשות קצת התעמלות!‬
‫האצבעות שלי במצב מושלם.‬
‫ניסינו הכול.‬
‫אם רק נוכל לראות מה הבעיה,‬ ‫אפשר יהיה לפתור אותה!‬
‫תשאירו אותי פה ותערכו את הרסיטל מסביבי.‬
‫נו, הדס! מדענים לא מוותרים. אנחנו נחושים!‬
‫הינה מגיע הג׳לי הרוטט.‬
‫למה הג׳לי רוטט?‬
‫וחשוב יותר, מהם הצלילים האלה‬ ‫ולמה הם מתחזקים?‬
‫זה חד־קרן־זאורוס!‬ ‫-לתפוס מחסה!‬
‫ילדים, אני לא חושבת שזה חד־קרן־זאורוס.‬
‫אבא שלך מחמם את הבס שלו במחסן.‬
‫אבא שלך יכול לגרום לבס שלו‬ ‫להישמע כמו חד־קרן־זאורוס? מגניב!‬
‫או שהצלילים מהבס של אבא‬ ‫גרמו לג׳לי לרטוט!‬
‫חייבים לראות את זה.‬
‫היי, ילדים.‬ ‫-היי, אבא!‬
‫הצלילים מהבס של אבא‬ ‫באמת גורמים לג׳לי לרטוט.‬
‫קראתי על זה וסיכמתי קצת‬
‫ב״ספר התגליות וההמצאות הגדול״ שלי.‬
‫בואו.‬
‫לאן אתם הולכים? לא ניגנתי הרבה זמן,‬ ‫אבל לא הייתי כזה גרוע.‬
‫המעבדה נטענת.‬
‫אלה הסיכומים שלי.‬
‫קול מזיז מולקולות אוויר קטנטנות‬ ‫וזה הופך אותן לגלי קול.‬
‫תכסיס יפה.‬
‫אבל אי אפשר לראות את הגלים, כי הם קטנטנים.‬ ‫אבל הבס של אבא כל כך רועם,‬
‫שגלי הקול הכו בג׳לי ממש חזק‬ ‫וגרמו לו לרטוט.‬
‫ככה!‬
‫חבל שאי אפשר לראות‬ ‫את צלילי הנגינה של הדס.‬
‫ככה היינו מבינים למה היא כל כך גרועה.‬
‫סליחה, הדס.‬ ‫-היי, זו האמת.‬
‫שייקה, אתה גאון!‬
‫באמת?‬ ‫-תהיה בטוח, שייקה.‬
‫כלומר, באמת!‬
‫למה?‬
‫כי אולי יש דרך לראות את המוזיקה של הדס.‬ ‫בעזרת אוסצילוסקופ.‬
‫כמובן! הצילו־סקופ!‬
‫כלומר, אוסיל… לא, זו לא המילה.‬
‫אוסצילוסקופ. מכשיר שמראה גלי קול על מסך.‬
‫אתכנן גרסה פשוטה שנוכל לבנות.‬
‫אני חושבת שנוכל לבנות אותו מ… בואו נראה.‬
‫טלפון חכם ישן, טלוויזיה, מטרייה…‬
‫ושלוש סוכריות ג׳לי.‬
‫בשביל מה הסוכריות?‬ ‫-בשביל הפה שלי.‬
‫בואו נתחיל לעבוד!‬
‫כל הכבוד לכם.‬ ‫עכשיו, בואו נפעיל את האוסצילוסקופ.‬
‫טוב, הדס. בזמנך הפנוי.‬
‫ההופעה בעוד עשר דקות.‬
‫מה? איך זה הגיע לשם?‬ ‫-צריך למהר.‬
‫האוסצילוסקופ עובד.‬
‫אבל ככה מוזיקה אמורה להיראות?‬
‫היא כל כך עקומה.‬
‫אבא, נגן קצת פאנק.‬
‫יש לך מזל. ״פאנק״ הוא השם השני שלי.‬
‫זה כבר נראה מוזיקלי יותר.‬
‫זה אומר שהכלי מכוון.‬
‫רואים שהקווים מתעקלים בדפוס מסוים?‬
‫ככה אפשר לדעת.‬ ‫-ואו!‬
‫זה ממש מגניב!‬
‫עכשיו את, הדס.‬
‫שני הצלילים האלה נראים שונים לגמרי.‬
‫המוזיקה של מר גרניט יוצרת קווים מעוגלים,‬ ‫והפסנתר יוצר קווים זוויתיים.‬
‫הקווים המעוגלים משמעותם שהבס מכוון,‬
‫אז הקווים הזוויתיים‬ ‫כנראה מעידים על כך שהפסנתר לא מכוון.‬
‫ככה זה נראה, וגם נשמע.‬
‫יש! זה לא בגללי או בגלל הכישרון שלי.‬
‫אפשר לתקן את זה.‬
‫צריך רק למתוח את המיתרים במידה הנכונה‬ ‫עד שהפסנתר יהיה מכוון.‬
‫תני לי דו קופצני.‬
‫זה יעבוד. נגני משהו.‬
‫יש!‬ ‫-חזרתי!‬
‫הקהל כאן.‬
‫עוד אפס דקות, אנשים. אפס דקות.‬
‫ההופעה מתחילה.‬
‫מגניב!‬
‫כן.‬
‫נחמד.‬
‫גבירותיי ורבותיי, שינינו משהו ברגע האחרון.‬
‫במקום לנגן סולו,‬ ‫החברים שלי ואני ננגן ביחד.‬
‫פתרנו ככה בעיה גדולה היום.‬
‫וככה אנחנו עובדים הכי טוב. ביחד.‬
‫אז תאכלו משהו עם תות.‬ ‫-למה?‬
‫כי הגיע הזמן לאלתור!‬
‫אבל לא חזק מדי.‬
‫היי! יופי!‬ ‫-כן!‬
‫טוב!‬ ‫-כן!‬
‫יש לי רעיון.‬
‫בואו נפגוש עוד מדענים. קדימה!‬
‫היי, אני סוזן מיזיקר.‬
‫ואני דוקטור אווילה.‬ ‫שנינו מומחים לאודיולוגיה.‬
‫היום באנו לדבר על האופן בו עובדת האוזן‬ ‫ואיך שומעים גלי קול.‬
‫אנשים באים אלינו כשיש להם בעיית שמיעה.‬
‫אנחנו מודדים את השמיעה של אנשים.‬
‫אם אתם שומעים לחישות שקטות…‬
‫היי. מה שלומך?‬
‫…או צלילים רועמים!‬
‫ואו!‬ ‫-כשאני מדבר, הצליל נע כל הדרך ל…‬
‫אוזן שלי.‬ ‫-לשם.‬
‫האוזן מנתבת את הצליל לעור התוף.‬
‫עור התוף רוטט עם גל הקול,‬
‫ואז העצמות הקטנות‬ ‫שמחוברות מאחורי עור התוף‬
‫שולחות את הרטט הזה לתוך האוזן הפנימית.‬
‫שם נמצא השבלול.‬
‫השבלול מיוחד מאוד,‬
‫כי הוא הופך את תנודות הקול‬ ‫לאותות שנשלחים למוח‬
‫כדי שהמוח ידע מה אתם שומעים.‬
‫עובדה מעניינת!‬
‫שעוות אוזניים עוזרת לכם.‬
‫היא מגינה עליכם מפני חלקיקי אבק,‬ ‫מחיידקים, ומזיהומים פטרייתיים.‬
‫היא אפילו מונעת מחרקים להיכנס לאוזניים.‬ ‫-איכס!‬
‫נכון שזה היה מגניב? מדע זה מדהים!‬
‫יום גשום.‬
‫רק עוד כמה צבעים‬ ‫ואסיים את ציור החד־קרן הזה.‬
‫חד־קרנים אוהבים צבעים!‬
‫רחבת הריקודים כמעט מוכנה.‬
‫וכמעט סיימתי עם כובעי המסיבות המנצנצים.‬
‫אופס.‬
‫מושו, את חלק מהחוג הנוצץ עכשיו.‬
‫עכשיו הם נדבקו לאצבע שלי.‬
‫למה אי אפשר להסיר נצנצים מהאצבע אף פעם?‬
‫עוד שאלה בשביל הארכיון.‬ ‫-שאלה מצוינת.‬
‫לי יש שאלה.‬ ‫למה נראה כאילו התפוצצה לנו בחצר קשת בענן?‬
‫אנחנו עורכים מסיבה לכבוד…‬
‫יום החד־קרן הבין־גלקטי!‬
‫מעולם לא שמעתי עליו. הוא חייב לכלול‬ ‫את כל צבעי הקשת? וקונפטי?‬
‫הצבעים הם כלל מספר אחת‬ ‫של יום החד־קרן הבין־גלקטי.‬
‫הקונפטי הוא כלל מספר אחת של הדס לחיים.‬
‫כלל מספר שתיים של יום החד־קרן הבין־גלקטי‬ ‫הוא לערוך פיקניק חד־קרן בחוץ.‬
‫וכלל מספר שלוש,‬
‫צריך לרקוד ריקוד חד־קרן שנקרא…‬
‫שעטת החד־קרן!‬
‫היי!‬ ‫-אופס.‬
‫זה היה די כיף.‬
‫תצטרף אלינו, נמרוד.‬ ‫-כן. חד־קרנים אוהבים אנשים.‬
‫כמה שיותר, יותר טוב. זה חשבון פשוט.‬
‫אולי. אני אתאמן קצת בטניס לפני שירד גשם.‬
‫זה הגיוני. אתה לא רוצה שיתפוס אותך ה…‬
‫גשם?‬ ‫-גשם?‬
‫תראו את העננים האלה!‬ ‫-טוב,‬
‫לא כל העננים הם ענני גשם. נכון?‬
‫נכון. אבל אלה כן.‬ ‫-איך את יודעת?‬
‫כי אלה ענני נימבוסטרטוס.‬
‫נימבו… מה?‬
‫נימבוסטרטוס. הם נמוכים,‬ ‫אפורים, ומתפשטים בשמיים.‬
‫כשהם מופיעים, בדרך כלל יורד הרבה…‬
‫גשם! מהר, תארזו הכול.‬
‫נראה שכל הדברים עדיין במצב טוב למסיבה.‬
‫איזו מסיבה? אי אפשר לערוך מסיבה בגשם.‬ ‫-למה לא?‬
‫לא רבים יודעים זאת,‬ ‫אבל חד־קרנים אוהבים גשם!‬
‫לפחות אני אוהבת.‬ ‫-מה יש לא לאהוב?‬
‫כלומר, הלחות באוויר יוצרת עננים‬
‫שהופכים לגשם, וזה כל כך מדהים.‬
‫אבל הדברים שלנו יירטבו. וגם אנחנו!‬
‫אולי יש דרך‬ ‫לערוך את המסיבה שלנו בגשם בלי להירטב.‬
‫צריך סיעור מוחות.‬
‫סיעור מוחות בסערה!‬
‫״סיעור מוחות‬
‫שתפו בכל מחשבה, אין אף רעיון גרוע‬
‫סיעור מוחות‬
‫כנסו את החברים‬ ‫ונסו לגלות איך, מה ולמה‬
‫סיעור מוחות!‬
‫ניתן לדמיון שלנו‬ ‫להפוך ליצירות חדשות ונפלאות‬
‫כשאנחנו עושים סיעור מוחות‬
‫היי!״‬
‫אולי נבנה מכונה לסילוק גשם?‬
‫נחמד!‬
‫אבל יכול להיות שזה ייקח הרבה זמן‬
‫ויום החד־קרן הבין־גלקטי ייגמר.‬
‫ואז כל זה יהיה לחינם.‬
‫אז צריך משהו אחר.‬
‫אפשר לבנות אוהל ממטריות.‬
‫אבל מה עם הרווחים בין המטריות?‬
‫יותר מדי חורים.‬
‫אבל אפשר לבנות אוהל ממטרייה גדולה.‬
‫פחות חורים, אז הגשם לא ירד עלינו.‬
‫אבל אולי הגשם יעוף עלינו מהצדדים.‬
‫כן, הבנתי!‬ ‫-נכון.‬
‫צריך לבנות משהו שיכסה אותנו.‬ ‫-כמו צריף?‬
‫כן!‬ ‫-זה יעבוד! אתחיל לבנות עכשיו.‬
‫חכי רגע, הדס.‬
‫אי אפשר להתחיל לבנות.‬ ‫קודם כול צריך לתכנן אותו.‬
‫את יודעת, לחשוב על זה, לתכנן, לשרטט הכול.‬
‫אתה צודק. ממש התרגשתי והקדמתי את המאוחר.‬
‫וזה מה שאנחנו אוהבים בך.‬
‫אולי צריף מרובע.‬ ‫שיהיה מספיק גדול לשעטת החד־קרן.‬
‫עם גג משופע. אני אוהב את המראה הזה!‬
‫איך זה?‬
‫אהבתי!‬ ‫-נראה מעולה!‬
‫אז אני יכולה לבנות אותו עכשיו?‬
‫כן!‬ ‫-כן!‬
‫יש!‬
‫אחרי שנביא את בגדי הגשם שלנו.‬
‫מדהים!‬ ‫-צריף הגשם שלנו מוכן!‬
‫אני מתה עליו! בואו נבדוק אותו.‬
‫טוב שיש לנו רחבת ריקודים לקרקע הרטובה.‬ ‫-ושמיכת פיקניק.‬
‫נראה שאפשר לעשות פיקניק.‬ ‫-מדהים!‬
‫צריך לבדוק את הקירות‬ ‫כדי לראות אם הם יעמדו ב…‬
‫שעטת החד־קרן?‬
‫הקירות מתמוטטים.‬
‫מהר! זוזו מפה!‬
‫דהרו, חד־קרנים! דהרו!‬
‫אויש.‬ ‫-אוי, לא.‬
‫חדשות רעות, צריך צריף חדש.‬ ‫-יש חדשות טובות?‬
‫שלוליות!‬
‫חברים, אני יודעת מה צריך בשביל הצריף החדש!‬
‫צריך להעמיד קורות בצורת איקס, כאלה.‬
‫הן נקראות קורות תומכות. הן יתמכו בקירות!‬
‫דודה רוז לימדה אותי כשבנינו בית בובות.‬
‫יש!‬ ‫-כן!‬
‫הצריף הושלם עם קורות תומכות‬ ‫וגג שטוח מסוגנן.‬
‫אני אוהב את העיצוב.‬ ‫-גם אני. בואו נבדוק אותו.‬
‫קודם כול, פיקניק.‬ ‫-בינתיים הכול טוב. מרווח ויבש.‬
‫עכשיו, ריקוד שעטת החד־קרן.‬
‫כן!‬
‫קדימה.‬
‫הקירות לא התמוטטו!‬
‫הגג נופל.‬
‫טוב, זוזו!‬
‫שייקה!‬
‫אוף! באמת חשבתי שזה יעבוד.‬
‫גם אני.‬ ‫-בואו נתייבש ונחשוב על זה.‬
‫בנינו שני צריפים, אבל שניהם לא היו טובים.‬
‫ואם לא נפתור את זה,‬ ‫נפספס את יום החד־קרן הבין־גלקטי.‬
‫היי, אנחנו מדענים, נכון?‬
‫נכון.‬ ‫-כן.‬
‫האם מדענים מוותרים?‬ ‫-לא.‬
‫כי אנחנו נחושים!‬
‫נחושים! כן!‬
‫אני לא יודע אם אני נחוש.‬ ‫-בטח שכן.‬
‫בואו נבדוק מה לא עבד‬ ‫כדי להבין איך לתקן את זה.‬
‫היי, עכשיו אנחנו משדרים על אותו הגל.‬
‫המעבדה נטענת.‬
‫מעולה!‬ ‫-כן.‬
‫טוב, בנינו דגמים של הצריפים.‬ ‫בואו נבדוק אותם.‬
‫בצריף שלי, הקירות קרסו.‬ ‫-נכון.‬
‫ובצריף שלי, הקירות עמדו אבל הגג קרס.‬
‫אז למה הקירות של הדס לא התמוטטו?‬
‫אולי כי השתמשתי בקורות תומכות.‬ ‫אבל למה הגג קרס?‬
‫הגג של הדס היה שטוח,‬
‫אז כל הגשם הצטבר למעלה,‬ ‫והוא נעשה כבד מדי וקרס.‬
‫הגג המשופע לא היה רק עיצוב מגניב, שייקה.‬
‫הוא אפשר למים לזלוג ממנו.‬
‫אני חושבת שחיברתי את הנקודות.‬
‫בשני הצריפים היו דברים שעבדו ודברים שלא,‬
‫אז אולי נבנה צריף‬ ‫עם הקירות של הדס, כדי שיהיה חזק,‬
‫והגג של שייקה, כדי שהמים יזלגו למטה?‬
‫אהבתי!‬
‫גם אני. בואו נמהר כדי שנספיק ליהנות מ…‬
‫יום החד־קרן הבין־גלקטי.‬
‫כן!‬ ‫-קדימה.‬
‫יופי טופי.‬
‫כן!‬ ‫-בואו נבדוק אותו.‬
‫הוא מושלם לפיקניק.‬
‫ועכשיו, רגע האמת.‬
‫שעטת החד־קרן!‬
‫היי, הקירות לא נופלים.‬
‫והגג נשאר במקום!‬ ‫-הו, ואו!‬
‫נחמד! בואו נסיים להתארגן.‬
‫אוי, לא, הדס.‬
‫הגשם מרח את הציור שלך.‬
‫הוא אפילו יותר יפה.‬ ‫חד־קרנים אוהבים צבעים שמתערבבים.‬
‫זה קסום יותר.‬
‫היי, צריף מגניב.‬
‫רוצה להיכנס, נמרוד?‬
‫בטח.‬ ‫-אתה צריך כובע מסיבה.‬
‫גם בשבילך, מושו.‬
‫עדה, תוכלי בבקשה להעביר לי‬ ‫את נצנוצי הקשת בענן?‬
‫נצנוצי הקשת בענן טעימים.‬ ‫זו בטח העונה שלהם.‬
‫אני רוצה קצת… מיץ קשת מנצנץ!‬
‫מיץ הקשת המנצנץ ממש מרענן.‬
‫גם מושו רוצה קצת.‬
‫עכשיו, אני חושבת שהגיע הזמן ל…‬
‫שעטת החד־קרן!‬
‫יש לי רעיון.‬
‫בואו נפגוש עוד מדענית. קדימה!‬
‫היי, אני איליטריס האריס ואני אדריכלית.‬
‫היום אראה לכם את אחד הבתים שתכננתי.‬
‫קדימה!‬
‫כל בניין או מבנה שתיכנסו אליו‬ ‫תוכנן על ידי אדריכל.‬
‫זה יכול להיות בית חולים,‬ ‫בית ספר, ספרייה, הבית שלכם.‬
‫עבור כל מבנה שאנחנו מתכננים,‬ ‫אנחנו מכינים סדרה של שרטוטים.‬
‫והם נקראים תוכניות.‬
‫התוכניות האלה מראות את הקירות, את החלונות,‬
‫את הדלתות.‬ ‫אנחנו אפילו מסמנים את מיקום השירותים.‬
‫בדיוק כמו שבגוף שלנו יש שלד,‬ ‫גם לבניינים יש שלד.‬
‫קוראים לו שלד הבניין.‬ ‫-ואו.‬
‫כשבונים בית או מבנה, חשוב מאוד‬ ‫לוודא שהוא יעמוד בפני איתני הטבע.‬
‫הגשם, הרוח, סערות.‬
‫שני הרכיבים המבניים‬ ‫שחשובים ליציבות של מבנה‬
‫הם הקורות, שהן אופקיות,‬
‫והעמודים, שהם אנכיים.‬
‫ככה נראה פתח של דלת בתוכניות.‬
‫וככה הוא נראה כשבונים את השלד שלו.‬
‫אלה יהיו הקורות‬ ‫ואלה יהיו העמודים לפתח הדלת.‬
‫זה המוצר המוגמר, פתח הדלת.‬
‫דמיינו שהקורה נמצאת בחלק העליון‬
‫והעמודים נמצאים בצדדים.‬
‫עובדה מעניינת!‬
‫אדריכלות הייתה חלק מהאולימפיאדה.‬
‫כדי להתחרות, היה עליכם‬ ‫לתכנן מבנה שקשור לספורט.‬
‫נכון שזה היה מגניב? מדע זה מדהים!‬
‫תרגום כתוביות: אדוה לנציאנו‬