‫אולי נצלם הפעם פה, לשם שינוי?‬
‫אני רוצה לשלוח לכל מעריצי ארשאן קונרי‬
‫נשיקה.‬
‫וגם לשחקנים שהפיחו חיים בסרטים שלי.‬
‫כל הכבוד לכם.‬
‫מת עליכם. נשיקות לכולכם.‬
‫ארשאן, היית רוצה לככב‬ ‫בסרט או בסדרה חדשה?‬
‫לא היית רוצה?‬ ‫-גם יכולתי להיות טוב.‬
‫כן?‬ ‫-יכולתי להיות מעולה. למרות הגיל.‬
‫אתה לא כזה זקן.‬ ‫-אבל לא סדרה.‬
‫למה לא?‬ ‫-אין לי כוח לבהיות דרמטיות.‬
‫ומצבי הכספי טוב.‬ ‫-יופי.‬
‫אין לי כוח לזה.‬ ‫-הבנתי.‬
‫עכשיו, תראו.‬
‫רוצים לשמוע‬
‫מה מעריץ כתב לי בגלויה?‬
‫בבקשה.‬
‫״אדון ארשאן,‬
‫״אני מת על הסרטים שלך״, הוא כותב.‬
‫ומוסיף, ״אתה חתיכת ערס״. שמעתם?‬
‫כזה הוא הקהל שלי.‬ ‫-אמת.‬
‫״אתה חתיכת ערס.״‬
‫והוא שואל, ״ממי גנבת את ׳שקר פאשה׳?״‬
‫ממי גנבתי? ממי כבר יכולתי לגנוב?‬
‫אני גונב מהטובים ביותר, כמובן.‬
‫אתם יודעים איך אמר פיקאסו.‬
‫״אמן אמיתי גונב מהטובים ביותר.״‬
‫וככה גנבתי את ״שקר פאשה״.‬
‫- ארשאן קונרי -‬
‫מעיל פרווה בחום הזה?‬
‫כל כך הרבה זמן חיכיתי שלא אכפת לי להתבשל.‬
‫זאת אהבת אמת.‬
‫זה היה במבצע.‬
‫איך הולך?‬
‫מדהים, מאמי. זה באמת משהו מיוחד.‬
‫זו הסצנה שבה מוחסין משתחרר מהכלא.‬
‫הוא בא אל מאחורי הקלעים,‬
‫ועלי נזיק אומר לו,‬
‫״אדוני היקר, הייתי חייב להציל את עצמי.״‬
‫ואיך עונה לו מוחסין?‬
‫״ואיך הצלחת לעשות את זה?״‬
‫לא תהיה עין יבשה בכל האולם.‬
‫זה חדש לגמרי, מאמי.‬
‫זה מדהים.‬
‫ארשאן, זה תסריט מצוין.‬
‫הפעם ממש התעלית על עצמך.‬
‫טוב, זה גם על המשקעים של כל השנים,‬
‫וגם, לא רק על תקופת ביולו של פעם,‬
‫אלא גם על כל הערכים שנעלמו יחד איתה…‬
‫יבוז, שלום.‬
‫יבוז, ״פאריה אבלה״ היה מדהים.‬
‫כל הכבוד לך.‬
‫תה?‬ ‫-לא. אני לא נשאר.‬
‫ארשאן,‬ ‫היית בבית התה גלטסראי ביום שלישי שעבר?‬
‫כן.‬
‫נשאר לי שם מסמך במלתחה.‬
‫תסריט בשם ״אדון מוחסין״.‬
‫״אדון מוחסין״?‬
‫חבל. זה היה העותק היחיד.‬
‫חיפשתי בכל מקום ולא מצאתי אותו.‬
‫אבל אנשים ראו אותך לוקח אותו.‬
‫אבל יבוז…‬
‫המסמך שהיה לי…‬
‫- אדון מוחסין‬ ‫עלי נזיק -‬
‫זה ״עלי נזיק״.‬
‫אני ארצח אותך.‬ ‫זאת יצירת המופת שלי. תחזיר אותה!‬
‫תקשיב, יבוז,‬
‫קראתי את התסריט שלך,‬
‫והתאהבתי בו.‬
‫הייתי כמו מוכה ירח,‬ ‫מסונוור מרוב אהבתי לקולנוע.‬
‫לכן גנבתי אותו.‬
‫מרוב אהבה, יבוז.‬
‫מה הכי חשוב בחיים,‬
‫אם לא אהבה?‬
‫משפט יפה.‬
‫אני סולח לך.‬
‫אשתמש בזה באחד הסרטים שלי.‬
‫בשמחה, אחי.‬
‫בתמורה, אתה מרשה לי‬ ‫לגנוב קצת מ״טוסון פאשה״?‬
‫אתה מוכן לעשות הכול,‬ ‫רק לא לכתוב משהו מקורי, אה?‬
‫כן.‬
‫הייתי מת אילו זה אבד לי.‬
‫היות שהשבת לי את התסריט,‬
‫אני מרשה לך לגנוב מתוך ״טוסון פאשה״.‬
‫דרך אגב, ראית את החבר׳ה החדשים?‬
‫אור ונג׳טי, צמד הקומיקאים.‬
‫אור מתאים בדיוק לגלם את עלי נזיק.‬
‫כדאי לך להשתמש בו.‬
‫עוד לא. נראה.‬
‫אולי. בתקווה. ננסה ונראה.‬
‫קולנוענים צריכים לפרגן אחד לשני.‬
‫ידעתי שמשהו פה חשוד.‬
‫כל השבוע קשקשת לי בשכל.‬ ‫ביולו? הערכים שאבדו?‬
‫חמור בן חמור.‬ ‫-יאללה!‬
‫ראית איך יבוז התמודד עם זה באלגנטיות?‬ ‫לא רק ביולו אבדה, גם האנושיות!‬
‫אין לי כוח לנדנודים שלך.‬
‫טולאי, תשיגי לי את התסריט של ״טוסון פאשה״.‬ ‫-איך?‬
‫צפי בסרט ותרשמי הכול.‬
‫אנחנו צריכים מנגינה יפה.‬
‫משהו כזה.‬
‫הוא הרי הרשה לי לגנוב מ״טוסון פאשה״!‬
‫יא אללה…‬
‫שקר כלשהו, ״טוסון פאשה״…‬
‫שקר פאשה!‬
‫קודם כול שהיא תביא את התסריט.‬
‫- קונרי תעשיות קולנוע בע״מ -‬
‫נג׳טי!‬
‫נג׳טי.‬
‫נג׳טי, איפה הבנות?‬ ‫-בסלון.‬
‫למה יש לנו כזה מזל רע?‬
‫כמעט נחלצנו מזה כבר.‬
‫תן לי את היהלום. אני רוצה לראות אותו.‬
‫תקשיב לי, מטומטם.‬
‫אם אראה אותך שותה מזה בזמן שהם כאן,‬
‫אני נשבע שאתלה אותך‬ ‫בין צריחי המסגד כמו תאורה בחג.‬
‫הבנת?‬ ‫-הבנתי.‬
‫מבטיח. אפילו לא שלוק.‬
‫נרטאנה!‬
‫נורטאנה!‬
‫יקטאנה!‬
‫- שקר פאשה -‬
‫אדון איקרה.‬
‫תמזוג לי קצת לכאן.‬
‫לכאן.‬
‫מה הוא אמר לך לפני רגע?‬
‫מה הוא אמר?‬
‫מה?‬
‫נזקט.‬
‫בסדר, אני אטפל בזה.‬
‫תקשיבו לי טוב, בנות.‬
‫נאלצתי לקבל החלטה זריזה.‬
‫לא יכולתי להשיב למברק בשלילה.‬
‫ככה אנחנו נדבר?‬
‫כן.‬
‫ניזהר בדיבור ובהתנהגות שלנו.‬
‫תשתדלו לא להיחשף.‬
‫שקר פאשה יהיה פה.‬
‫העוזר שלו, מר שונו, יבוא איתו.‬ ‫אז שני אנשים.‬
‫הם יבלו את סוף השבוע איתנו.‬
‫אז רק ליומיים.‬
‫עוד לא הספקתי להכין העתק של היהלום.‬
‫אבל היהלום המקורי נמצא כאן, איתי.‬
‫כשנקבל את ההעתק,‬
‫נחליף אותו במקורי ונתחפף מפה.‬
‫הוא אמר שהוא רוצה‬ ‫להתחתן עם אחת הבנות שלך.‬
‫אבל עם מי מאיתנו?‬
‫כן, הוא לא אמר במברק?‬
‫לא.‬
‫מה זה משנה בכלל?‬
‫רק ליתר ביטחון.‬
‫בדיוק.‬
‫כלומר, אולי הוא רוצה אותי,‬ ‫אבל אני צריכה לדעת שהוא מוצא חן בעיניי.‬
‫אל תדברי שטויות.‬
‫אתן הבנות שלי.‬ ‫פשוט נענה בשלילה ונגיד לו שיתחפף.‬
‫נגיד לשקר פאשה שיתחפף?‬ ‫ואז מה? הוא פשוט ילך?‬
‫כן. נגיד לו שיתחפף, והוא יתחפף.‬
‫למה שלא?‬
‫לא יודע, אבא.‬
‫שמעתי שהוא קנה את כל מצרים,‬ ‫וגם חצי משכונת אוסקודר.‬
‫זה מוזר…‬
‫בשביל מה לקנות עיר שלמה? אני לא מבין.‬
‫חוץ מזה, מה אכפת לנו?‬
‫בואו נסביר להם פנים,‬
‫ואז ניפרד מהם. בסדר?‬
‫תראה, קירקור…‬ ‫-אל תשתמש בשם שלי, חמור!‬
‫הם הגיעו!‬
‫תנו לי לקבל את פני הפאשה.‬
‫אעשה לו קבלת פנים של חיילים. אל תדאגו.‬
‫איפה החרב? קבלת פנים של חיילים!‬ ‫-עצור!‬
‫בקיר!‬ ‫-אקבל את פניו כמו שצריך.‬
‫בקיר, תירגע.‬ ‫-רק רגע. שים לב.‬
‫תירגע.‬ ‫-הוא פאשה!‬
‫עצור, לעזאזל איתך!‬
‫תן לי.‬ ‫-עזוב.‬
‫עזוב!‬
‫חתיכת דביל…‬
‫הקשב!‬
‫הגענו בזמן?‬ ‫-כן, אדוני.‬
‫פאשה. ברוך בואך.‬
‫אני אגא, לשירותך.‬
‫שלום, אדון אגא. תודה לך.‬
‫בשמחה, פאשה.‬
‫אדון, זה נכון שקנית חצי משכונת אוסקודר?‬
‫פאשה, הוא חצי משוגע.‬
‫זה הבן שלי, נג׳טי.‬
‫ברוך הבא.‬
‫שובב אחד…‬
‫שיהיה בריא.‬
‫אדון שונו, הבן של מר אגא נראה בדיוק כמוך.‬
‫סליחה, אדוני?‬
‫סתם, בצחוק.‬ ‫-הוא אוהב להתבדח.‬
‫יש לנו יום עמוס. שנתחיל?‬ ‫-כן, אדוני.‬
‫האחוזה נראית סוף הדרך.‬
‫כן, יש כמה בעיות עם הגג,‬
‫אבל הנגר יבוא בשבוע הבא.‬
‫אנחנו פשוט בקשיים כספיים כרגע.‬
‫לא, ״סוף הדרך״ במובן החיובי.‬
‫אחריך, כבודו. אחריך.‬
‫תפסיק!‬
‫אדון אגא, הכבישים עמוסים.‬
‫הצלחנו להגיע בשעה כזאת‬ ‫רק בגלל שהפאשה ישב בכרכרה.‬
‫דהרנו בשוליים.‬
‫רק בזכות הצ׳קלקה זה התאפשר.‬
‫אני לא מסוגל לישון בנסיעות‬ ‫כשהמושכות בידיים של מישהו אחר.‬
‫אני תמיד עם עין אחת פקוחה.‬ ‫-תודה, בתי.‬
‫בבקשה, כבודו.‬
‫כבודו, זו הבת שלי, יקטאנה.‬
‫לכבוד הוא לי.‬
‫אל תשכחי את העוזר שלו.‬
‫תודה, יקטאנה. אני לא רוצה קפה,‬ ‫אבל תני ביס מהרחת לוקום שלך.‬
‫כבודו, שירתתי בקרים.‬
‫באמת? איפה שירתת?‬
‫בחדר האוכל.‬
‫כן?‬ ‫-כן.‬
‫גם אני!‬
‫כן?‬
‫לפאשה יש הומור דקיק.‬
‫גם העוזר שלו לא רע בכלל!‬
‫העיקר שנצא מזה בחתיכה אחת.‬
‫הוא רצה ביס מהרחת לוקום שלי, השמוק!‬
‫חוצפה שאין כדוגמתה!‬
‫כן…‬
‫מעניין כמה ענטזת לו.‬
‫אדון אגא,‬
‫אתה כבר יודע למה באנו.‬ ‫איך היית רוצה שנעשה את זה?‬
‫חשבנו להישאר לסוף השבוע. נכון?‬
‫הייתם רוצים לארח את הפאשה?‬
‫נג׳טי, לכבוד הפאשה,‬
‫בוא נכין את חדר האורחים הגדול,‬
‫ולעוזר שלו, החדר הקטן הסמוך…‬
‫אנחנו צריכים ללון באותו חדר, מטעמי ביטחון.‬
‫אדוני, אם מישהו ינסה לעשות לכם משהו,‬ ‫אני אנקנק לו את הצורה.‬
‫בקיר… אולי תצא לנשום אוויר צח?‬
‫נג׳טי, קח את בקיר החוצה.‬
‫בוא.‬
‫המחותן שלך?‬ ‫-למרבה הצער, אדוני.‬
‫לא היה לנו מזל עם המחותן שלנו.‬
‫אולי נוכל לעזור לך בזה.‬
‫יש אפשרויות טובות יותר.‬
‫תודה, אדוני.‬
‫והמזוודות שלכם?‬ ‫-אין לנו.‬
‫כבודו ארז רק תיק קטן.‬
‫הוא אומר שהוא לא צריך הרבה‬ ‫כי יש לו רק תלבושת אחת, אז…‬
‫תראה, אדון אגא, אני…‬
‫זה התיק היחיד שאני לוקח איתי.‬
‫תראה.‬
‫רק מברשת שיניים, והתלבושת שלי.‬ ‫זה כל מה שאני צריך.‬
‫יופי, כבודו.‬
‫אמרת שיש לך שלוש בנות?‬ ‫-ארבע בנות, כבודו.‬
‫שלוש מהן רווקות.‬ ‫-שאלנו ליתר ביטחון.‬
‫בבקשה, כבודו.‬
‫יפה מאוד.‬
‫נעשה פיפי וקקי, ואז נרד למטה. בסדר?‬
‫כן, בהחלט.‬
‫בהחלט, אדוני. סלח לי.‬
‫תודה, אדון אגא.‬
‫גבר… היא נראית טוב, לא? מה דעתך?‬
‫חדר אוכל בקרים? מה זה היה?‬
‫סתם התבדחתי.‬
‫למה סטית מהתסריט?‬
‫אז אלתרתי קצת, מה הבעיה?‬
‫הוא חד כמו תער.‬
‫יש לנו רק ארבעה ימים, אפטי.‬ ‫מספיק עם המשחקים.‬
‫מה רצית להגיד לו הערב‬ ‫כדי שיראה לנו את היהלום?‬
‫זה אצלי בכיס.‬ ‫-תגיד את זה, פשוט מאוד.‬
‫רגע.‬
‫״בוא ניקח אותו להערכת שווי.‬
‫״הייתי רוצה לתת לכלתי לעתיד‬ ‫נדוניה שוות־ערך.״‬
‫זה מה שכתוב,‬
‫אבל אני יכול לסיים ב״אגא, יא בן זונה״.‬
‫ממש בסוף.‬
‫אחי, מספיק עם השטויות.‬
‫תקריא את מה שכתוב פה וזהו.‬
‫אתה יודע…‬
‫היא יפהפייה מהממת.‬
‫אולי ניקח אותה איתנו?‬
‫אילו יפהפיות.‬
‫ראית אילו עיניים היו לה?‬
‫לאיזו מהן?‬ ‫-יפהפייה. אראה לך אחר כך.‬
‫תקשיב, אין מקום לרגשות במקצוע שלנו. טוב?‬
‫מותר לפלרטט, אבל לא להתאהב.‬
‫תראה, אחרי שנשיג את היהלום,‬ ‫נוכל להשיג כל בחורה שנרצה.‬
‫נוכל לקנות חצי מאוסקודר.‬ ‫-חצי? נקנה את כל השכונה!‬
‫אולי, בשלב מסוים, אגיד:‬
‫״בוא הנה מיד, עוזר!״‬ ‫ואעיף לך סטירה?‬
‫במידת הצורך.‬
‫בסדר. אזכור את זה.‬
‫בוא נעשה קקי.‬
‫אין לי קקי.‬
‫קירקור, יש לי הרגשה שהכול יתפקשש.‬
‫סבלנות, יקירתי.‬
‫אי אפשר לעזוב הכול ולברוח.‬
‫תקשיב לי טוב, בקיר. יא אידיוט.‬
‫אמרתי לך לא להשתכר.‬ ‫אתה תהרוס את כל התוכנית, מטומטם!‬
‫קירקור, אנחנו בישורת האחרונה. צריך להיזהר.‬
‫נג׳טי, סע לשישנה מיד.‬
‫תמצא את ארא הצורף‬ ‫ותשאל אותו אם האבן מוכנה.‬
‫בסדר. תכף אצא.‬
‫הפאשה נראה לי קצת תמים.‬
‫אולי אצליח לגרום להם לעזוב‬ ‫אחרי ארוחת הערב.‬
‫מה בוער לך, אחי?‬ ‫אתה לא רואה כמה הבנות נרגשות?‬
‫אולי אחת מאיתנו תפיל ברשתה את הפאשה.‬
‫מי יודע?‬
‫את סתם ממציאה דברים.‬
‫בנות, מספיק עם השטויות.‬
‫ניקח את היהלום ונסתלק.‬
‫על מה אתן מדברות בכלל?‬
‫תהיו עשירות כמו הסולטן כשנשיג את היהלום.‬ ‫ואז לא תצטרכו שום פאשה.‬
‫אבל אני מחבב את הפאשה!‬
‫אנחנו מוקפים בלוליינים, זמרים ונגנים.‬
‫טוב להתיידד עם פאשה לשם שינוי.‬ ‫סליחה, אבל אתה טועה, קירקור.‬
‫שתוק, יא שיכור.‬
‫אנחנו נסתלק מפה‬
‫לפני שאגא האמיתי ומשפחתו‬ ‫יבואו הנה בסוף השבוע הבא.‬
‫אני קירקור פפטיאן מגלטה,‬
‫ואני נשאר בהצגה הזאת עד הסוף.‬
‫נקודה.‬
‫אני רואה שלא חסכתם במאמצים.‬
‫הכול נראה מדהים, אדון אגא.‬
‫כבודו, בשר הטלה הגיע היישר ממחוז בליקסיר.‬
‫כל חייו הוא אכל אך ורק טימין.‬
‫שכה אחיה. כל הכבוד.‬
‫אדון, שרבט?‬
‫כלומר, אדון אגא,‬
‫אתה כבר מכיר אותי, ואני כבר מכיר אותך.‬
‫אתה באמת מציע לי שרבט?‬
‫אדאג שתקבל יין, אדוני.‬
‫בקיר, תמזוג כוס יין לפאשה.‬
‫העיקר זה לדעת לשתות.‬
‫בדיוק.‬ ‫-בהחלט.‬
‫הפאשה אוהב לשתות ולא מתבייש בזה.‬
‫כבודו.‬
‫מרלו.‬
‫מרלו מהמם.‬
‫אני כבר מריח.‬ ‫-בבקשה.‬
‫אבא, אפשר להחליף איתך מילה?‬
‫כמובן. כבוד הפאשה, סלח לי.‬ ‫-בוודאי.‬
‫מה יש?‬
‫תקשיב, הוא אומר שאין שום דרך‬ ‫להבדיל בין וזה ובין הדבר האמיתי.‬
‫ככה ארא אמר?‬
‫הוא בטוח עד כדי כך? אזכור את זה.‬
‫תביא לראות.‬ ‫-נשבע לך, אי אפשר להבדיל ביניהם.‬
‫תראה!‬
‫הוא אמן אמיתי.‬
‫ממש שתי טיפות מים.‬
‫תביא לראות, קירקור.‬
‫נראה ממש אותו דבר.‬
‫ממש. תביא לראות. עבודה מעולה.‬
‫איזה בנאדם מוכשר. זה האמיתי, כן?‬
‫כן.‬
‫רגע. תפסיק!‬
‫אז זה…‬
‫זה זה, כן?‬
‫לא, זה זה שאני הבאתי.‬
‫אז זה כנראה זה.‬ ‫-לא, אני…‬
‫הבאתי העתק מדויק.‬ ‫-תירגע.‬
‫תחזיק את זה, שלא נתבלבל.‬ ‫-איזה הוא האמיתי?‬
‫זה?‬
‫בוס…‬ ‫-אז הנה.‬
‫תחזיק, שלא נתבלבל.‬ ‫-חתיכת שיכור אידיוט.‬
‫למה בלבלת ביניהם?‬ ‫איך אני אמור להבדיל עכשיו?‬
‫אני לא… זה זה?‬ ‫-תביא את זה!‬
‫אל תבלבל ביניהם.‬ ‫-תביא את זה.‬
‫אדון אגא?‬
‫אדון שונו?‬
‫האוכל מתקרר.‬
‫אנחנו רק מבררים משהו. תכף נשוב.‬
‫אולי תראו לנו‬ ‫את יהלום עין השור אחרי הארוחה?‬
‫שמענו שהוא חגיגה לעיניים.‬
‫כבוד הפאשה מבקש לראות אותו‬ ‫מאז שיצאנו לדרך.‬
‫נבריק אותו בקטיפה ונביא אותו מיד.‬
‫כן…‬
‫הנה. תבריק אותו בקטיפה.‬ ‫-בסדר.‬
‫לא צריך להבריק אותו.‬
‫כן. לא צריך להבריק אותו.‬
‫ברור שלא צריך להבריק אותו, שיכור טיפש.‬
‫איך אני אמור לדעת איזה יהלום הוא האמיתי?‬
‫אתה כבר יודע. זה זה? זה זה.‬
‫אני חובבת מושבעת.‬
‫אני לא יודעת אם שמעת,‬
‫אבל ״מולדת סיליסטרה״ חוזרת לגדיקפאשה.‬
‫תבוא לראות?‬
‫אני חושב שסיליסטרה תנצח 2:0.‬
‫הבנתי. ואתה, אדוני?‬
‫שמעת על המועדון החדש? שהוקם לפני שבועיים?‬
‫פנרבחצ׳ה.‬ ‫-מקדיקוי.‬
‫כן. אני אוהד את הקבוצה.‬
‫הם יודעים איך להשאיר את האוהדים שלהם במתח.‬
‫היינו ביציע באחד המשחקים שלהם.‬
‫למרות שהובלנו, היינו…‬
‫ככה זה להיות אוהד פנרבחצ׳ה.‬ ‫הלחץ תמיד גבוה.‬
‫אומרים שיחליפו את המאמן, אבל נראה.‬
‫מה הרומן האהוב עליך?‬
‫לפסקילי טייפור.‬
‫גם עליי.‬ ‫-טייפור.‬
‫הוא ממש משהו מיוחד.‬ ‫-משהו משהו.‬
‫הרומן האהוב עליי הוא‬ ‫של רג׳ייזדה מהמוט אקרמין, ״המולה בכרכרה״.‬
‫טוב…‬
‫טוב נו באמת!‬
‫הוא בחור צעיר.‬
‫ברור שהוא רוצה רומן בכרכרה.‬
‫אפשר לחשוב, אגא…‬ ‫-לא ממש נושא לרומן.‬
‫עשו מזה כזה עניין.‬ ‫-כן.‬
‫תודה, שונו.‬
‫בקיצור, אגא,‬
‫בוא נראה את עין השור שלך,‬
‫ונעודד את רוחנו.‬
‫כמובן, אדוני.‬
‫הוא שואל על זה מאז שיצאנו לדרך.‬ ‫-כבודו, אני מציג בפניך‬
‫את הגאווה של משפחתנו, יהלום עין השור.‬
‫ברשותך, אומר כמה מילים על שוויו.‬
‫עד היום, אף צורף לא הצליח לאמוד את ערכו.‬
‫אפשר לקנות בו חצי מאוסקודר?‬
‫בחייך, הוא שווה הרבה יותר.‬
‫כן? מה לגבי בלרבשי?‬
‫את בלרבשי, הקימבשי, צ׳וושבשי… כולם.‬
‫אם סיימת להתבונן, אשים אותו בצד.‬
‫מה בוער, אגא?‬
‫אגא…‬
‫תגיד, אני נראה לך כמו גנב?‬
‫מה פתאום, כבודו.‬
‫אז תן להחזיק ביד.‬
‫חס וחלילה, כבודו.‬
‫תן להחזיק ביד!‬ ‫-כבודו…‬
‫תירגע קצת, אדוני.‬ ‫-שים את זה ביד שלי!‬
‫החיפזון מהשטן.‬
‫יש לו הומור דקיק.‬ ‫-אתה ממש שנון, כבודו.‬
‫אז זה יהלום עין השור.‬
‫מה יש לדבר? שיביא מזל טוב לבעליו.‬
‫כן. תחזיר לי אותו כשתסיים, כבודו?‬
‫אפשר להסתכל גם?‬ ‫-בוודאי, אדוני.‬
‫הוא באמת מיוחד, כבודו. כלומר…‬
‫הוא יפהפה.‬
‫אגא.‬ ‫-כן, כבודו?‬
‫בבקשה.‬
‫נכון?‬ ‫-כמה שהבנות יפות.‬
‫תודה, כבודו.‬
‫פשוט הורסות, גבר.‬
‫תתקרב.‬ ‫-כן?‬
‫תסכים לקרוא לי ״חתן״?‬ ‫-כבודו…‬
‫תסכים לקרוא לי ״חתן״?‬
‫כמה שאתה שנון, כבודו.‬ ‫-בוא נאט קצת את הקצב.‬
‫כבודו רוצה לטעום סורבה?‬
‫סורבה? כן, אשמח לסורבה.‬
‫אני על הפנים, דילאוור.‬
‫אתה בסדר. הכול בסדר.‬
‫היי, אדון עוזר.‬
‫רוצים שאנגן לכם משהו?‬
‫בטח. אבל קודם אני צריך לשירותים.‬
‫סלחו לי.‬ ‫-כמובן.‬
‫אלך לבדוק את הסורבה.‬
‫אני יכול לשתות את זה כל הזמן.‬
‫בואי נברח מפה.‬
‫רגע. הם התבלבלו ביהלומים.‬ ‫יכול להיות שזה לא היהלום האמיתי.‬
‫התבלבלו? איך?‬
‫נזקט.‬
‫השירותים שם, אדוני.‬ ‫-תודה.‬
‫אכלנו אותה. לא נוכל לעזוב הערב.‬
‫הם התבלבלו ביהלומים.‬ ‫-אני יודעת. בקיר סיפר לי.‬
‫יש לנו עוּד? אני אמורה לנגן.‬
‫מאיפה אני יודע? תבדקי למעלה.‬
‫אני צריך לבדוק את האבן השנייה‬ ‫ולהשוות ביניהן.‬
‫נדבר בלילה.‬
‫אני נשבע לך…‬ ‫-תפסיק!‬
‫תקשיבו.‬
‫בוס, מה נעשה איתם?‬
‫בוטלה התוכנית להחלפת היהלום האמיתי במזויף.‬
‫ברגע שהם ילכו לישון,‬
‫ניקח את שתי האבנים ונסתלק.‬
‫אבל קירקור, העוזר החליף בין האבנים.‬
‫עכשיו יש שלוש אבנים! אי אפשר לעזוב!‬
‫לעזאזל!‬ ‫-אוי לא!‬
‫שלוש אבנים?‬
‫איך נבדיל ביניהן?‬
‫הצגה הצגה, אבל יש גבול!‬
‫מה קורה?‬ ‫-אנחנו לא יכולים לעזוב.‬
‫למה האבן אצלך? תן לי אותה.‬
‫כולם, לעצור! לעזאזל!‬
‫די לנגן! לעצור את הנגינה!‬
‫אבל כבודו…‬ ‫-אני מדבר.‬
‫רק רגע.‬
‫כבודו.‬ ‫-יקטאנה.‬
‫טוב.‬
‫את שווה יותר מכל יהלום.‬
‫הייתי נותן חצי מאוסקודר תמורתך!‬
‫בוא הנה, עוזר!‬
‫אני מוותר על אוסקודר!‬ ‫-פאשה…‬
‫אדוני…‬ ‫-אתה מעציב אותה. אנא.‬
‫אולי גם תיתן לאחיה חלק מסוטלוג׳ה, כבודו?‬
‫מי אתה בכלל?‬ ‫-בבקשה, אדוני…‬
‫אני נג׳טי, עבדך הנאמן.‬ ‫-נג׳טי…‬
‫אני מתנצל בשמו.‬ ‫-למה לא אמרת שאתה נג׳טי?‬
‫אדון אגא… הוא לא עשה כלום.‬ ‫-תיזהר.‬
‫שב.‬ ‫-אני יודע. רק נישקתי אותו.‬
‫בסדר.‬
‫רק רגע!‬ ‫-אדון אגא, בוא ניקח אותו למיטה.‬
‫כולם מוזמנים למסיבת האירוסין שלי מחר!‬
‫נוכחותכם חובה!‬ ‫-כמובן, כבודו.‬
‫לא, אמרתי חובה!‬ ‫-זה בסדר.‬
‫סליחה.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫ניקח את הפאשה למיטה.‬ ‫-כמובן. בבקשה.‬
‫קדימה.‬ ‫-ניקח אותך למיטה.‬
‫תראו, לא התכוונתי לפגוע.‬
‫אני מאוהב.‬ ‫-תקשיב…‬
‫אני מאוהב.‬
‫פאשה, אתה שובר לי את הלב.‬
‫אני שובר לך את הלב?‬ ‫-בבקשה. גם הבנות נסערות.‬
‫סליחה, כולם.‬ ‫-בוא.‬
‫זה בסדר.‬ ‫-אני מתנצל.‬
‫אז נפגעת ממני?‬
‫נפגעתי, כן.‬
‫סליחה.‬ ‫-ממש שברת לי את הלב.‬
‫בבקשה.‬ ‫-הפרענו גם להם.‬
‫אני מתנצל.‬ ‫-זה בסדר, כבודו.‬
‫בוא נלך לישון.‬ ‫-אתה מארח נהדר.‬
‫בוא ניקח אותך למיטה.‬ ‫-אתה… רק רגע.‬
‫אבל…‬ ‫-רגע!‬
‫אתה…‬ ‫-תקשיב.‬
‫תן לי…‬
‫אתה חושב שאתה יכול להתנשא מעליי‬
‫בגלל שקשה לי לדבר?‬
‫אידיוט!‬ ‫-אבל…‬
‫אדוני…‬
‫זה בסדר. תוציא הכול.‬
‫שתיתי יותר מדי.‬
‫ערבבתי יין וארק.‬
‫ושתיתי מהר מדי.‬
‫ואם הארק היה מזויף?‬
‫הלוואי שתתעוור, מטומטם!‬
‫השגת את האבן?‬
‫כן, אבל אי אפשר לעזוב,‬ ‫כי הם החליפו בין האבנים.‬
‫מה? מי?‬
‫תקשיב. מחר אספר להם‬ ‫שאני שקר פאשה האמיתי‬
‫ושהתחלפתי בתפקידים עם העוזר שלי.‬
‫תזכור: אתה תהיה העוזר ואני אהיה הפאשה.‬
‫לא, אין מצב! אני רוצה להישאר הפאשה!‬
‫מצדי תחרבן על השטיח.‬
‫לא אכפת לי.‬
‫לא התכוננתי לתפקיד העוזר. אני הפאשה!‬ ‫-גם לתפקיד הפאשה לא התכוננת.‬
‫תביא לראות את האבן.‬
‫האבן איננה.‬
‫מה זאת אומרת?‬ ‫-היא איננה!‬
‫היה לך תפקיד אחד!‬
‫אני המצאתי את התוכנית הזאת.‬
‫אני דילאוור מאהירקפי. אל תתחצף אליי.‬
‫תעשה מה שאני אומר.‬
‫אל תעצבן אותי.‬
‫הנה, מותק.‬
‫איפה זה?‬ ‫-הנה, קחי.‬
‫תודה.‬
‫תקשיבי.‬
‫אני חושבת שקירקור מעכב אותנו,‬ ‫ואני לא יודעת למה.‬
‫יכולנו לקחת את היהלום ולהסתלק,‬ ‫אבל הוא סיבך את העניינים.‬
‫הנה.‬
‫בנות, קלטתי את העוזר.‬
‫צותתתי לו.‬
‫הוא דילאוור מאהירקפי.‬
‫וברור שהאידיוט שאיתו הוא לא שקר פאשה.‬
‫אני לא יודעת מי הוא באמת.‬
‫הנה. זאת האבן שהוא העלים ליד השולחן.‬
‫השד יודע אם היא האמיתית.‬
‫אם ניקח רק אותה ונברח,‬ ‫כל העבודה שהשקענו תרד לטמיון.‬
‫בנות!‬
‫אתן עדיין ערות?‬
‫לא ידענו מה לעשות עם עצמנו.‬
‫כולם ישנים?‬ ‫-כן.‬
‫ארא פתח את החנות שלו במיוחד.‬
‫תראה.‬
‫זאת האבן שהייתה לנו.‬
‫וזאת העצם בגרון שלנו.‬
‫תראה. שתיהן נראות טוב.‬
‫ניקח את השתיים האחרות מקירקור,‬
‫ונסתלק.‬
‫טוב, מותק.‬
‫מה זה היה?‬
‫סליחה, גבר.‬
‫רק ניסיתי להגביר את הדרמה.‬
‫תגיד לי שזה היה בצחוק.‬ ‫-נשבע לך שזה היה בצחוק.‬
‫בצחוק.‬
‫אבל…‬
‫יש עוד אבן.‬
‫העוזר החליף ביניהן בזריזות ידיים.‬
‫ברגע זה יש חמש אבנים באחוזה,‬
‫ואנחנו רק יודעים בוודאות ששתי אלה מזויפות.‬
‫ברצינות?‬
‫לעזאזל…‬
‫דילאוור?‬
‫מה קורה?‬
‫אני יורד לארוחת בוקר.‬
‫תקשיב. תגיד להם שאתה מר שונו, העוזר,‬
‫ואם יבקשו ממך משהו, תגיד ״כן, אדוני״.‬
‫אל תכריח אותי לחשוף אותך.‬
‫אני רקמתי את המזימה הזאת.‬
‫אם תהרוס אותה, אני נשבע שאחנוק אותך.‬
‫אם אתה רוצה את החלק שלך, אתה תהיה העוזר!‬
‫דילאוור!‬
‫פאשה?‬
‫מה קורה פה?‬ ‫-פאריה.‬
‫איך דפקנו את זה ככה?‬
‫ממש פישלנו בענק.‬
‫היינו אמורים לקחת את היהלום ולהסתלק.‬
‫טוב. פשוט…‬
‫תן לי את זה שאצלך.‬
‫גנבתי את זה מקירקור אתמול.‬
‫בוא נשווה ביניהם.‬
‫הם זהים לגמרי. זה זה?‬
‫תן לי אותו!‬
‫גנבו לי אותו. הוא לא אצלי.‬
‫בוקר טוב.‬
‫בוקר טוב, אדון עוזר…‬
‫אבל אדוני העוזר… המדים!‬
‫אדוני,‬
‫אני והאפ טלהה, המכונה שקר פאשה.‬
‫עשינו לכם תחבולה קטנה. זאת מסורת אצלנו.‬
‫התחלפנו בתפקידים,‬
‫כדי להיטיב להכיר אתכם, ומטעמי אבטחה,‬
‫וכדי שאוכל להכיר את הבנות‬ ‫מבלי לחשוף את זהותי.‬
‫נחמד. טוב, איך לומר זאת…‬
‫ואני נורטין סדרי,‬
‫אתה כנראה חושב שאני שוטה הכפר.‬
‫אבל אני באמת שקר פאשה.‬
‫הנה שטר הבעלות על חצי אוסקודר.‬
‫די, זה אמיתי?‬ ‫-כן.‬
‫אדון שונו!‬
‫הוא שתה יותר מדי. אולי הוא עדיין במיטה.‬
‫בוקר טוב.‬
‫-אבא?‬
‫בני, כבוד הפאשה עשה לנו תרגיל.‬
‫לא אמרתי שזה היה ״תרגיל״.‬
‫זאת הייתה רק הצגה מסורתית,‬
‫במיטב המסורת של ״העוזר והעוזרת״.‬
‫ידעתי!‬
‫בחיי, ידעתי. העמידה הזקופה, הגאווה…‬
‫תן לי לנשק לך את היד.‬
‫אין צורך.‬ ‫-בבקשה, אדוני.‬
‫משוגע אחד.‬
‫כבוד הפאשה, ארוחת הבוקר מוגשת. אחריך.‬
‫כן, אבל שמישהו יקרא לעוזר שלי.‬
‫הוא בטח רעב.‬
‫כן, אדוני.‬ ‫-אחריך.‬
‫אני בראש השולחן?‬ ‫-כמובן.‬
‫בוקר טוב.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫בוקר טוב.‬
‫אני רק בודקת מה שלום העוזר.‬
‫אדון עוזר?‬
‫הנה. העתק מדויק.‬
‫תודה רבה.‬
‫הנה.‬
‫השעון הזה יקר ערך.‬
‫אם לא תביא לי את הכסף תוך שבוע, שכח מזה.‬
‫בסדר, אעשה מה שאפשר.‬
‫ממש שיחקת אותה.‬
‫זה נראה בדיוק אותו הדבר.‬
‫אותו הדבר.‬
‫אדון אגא, כמו שאתה מתאר לעצמך,‬
‫היו לי חיים קשים.‬
‫למה? כי אי אפשר פשוט‬
‫לקום ולנסוע לאנשהו.‬
‫כל הזמן שופטים אותך.‬
‫בתור התחלה,‬ ‫בטח אומרים לך ״עשיר מסריח״. נכון?‬
‫או ״תראו את האידיוט בכרכרה שלו״.‬
‫או ״החיים הטובים עלו לו לראש״.‬
‫הם לא היו מגזימים עד כדי כך.‬
‫לא?‬
‫עזוב את זה. שחרר.‬
‫פאשה, אם העלבנו אותך איכשהו, אנא סלח לנו.‬
‫ילדתי, תמזגי לו תה.‬
‫תודה, שתיתי מספיק תה.‬
‫כבודו, אם לא אכפת לך, יש לנו שאלה אליך.‬
‫ילדתי, זה לא הזמן…‬
‫בבקשה, אבא. פשוט…‬
‫אתה רוצה להתחתן עם אחת מאיתנו,‬ ‫או שגם זה היה חלק מההצגה?‬
‫לא בדיוק הבנו. נכון?‬
‫כן, אתה יכול להבהיר בבקשה?‬
‫כאילו, באת לבית שלנו‬
‫בקטע של ״הבת שלך מוצאת חן בעיניי‬ ‫והחלטתי להתחתן איתה״.‬
‫לא ככה חונכנו.‬
‫אולי אני מדברת בצורה ישירה מדי, כבודו.‬
‫לא יודעת.‬
‫או שהייתי צריכה לקרוא לך ״אדון דילאוור״?‬
‫דילאוור? איך הגעת לזה?‬
‫קוראים לי… את יודעת, והפ.‬
‫זה אפילו כתוב באנציקלופדיה.‬
‫איך הגעת ל״דילאוור״?‬
‫שתהיה בריאה…‬
‫אדון נזקט, איפה העוזר שלי?‬
‫אדוני, הוא לא היה בחדר.‬
‫לא?‬
‫אדון אגא, אגיד לך מה נעשה:‬
‫נכון שיש לך את יהלום עין השור?‬
‫מה שיש לי כאן, אם יורשה לי,‬
‫זה שטר בעלות.‬
‫תראה. כתוב פה ״אוסקודר״.‬
‫אוסקודר. טוב, בעצם…‬
‫זה חצי מאוסקודר.‬
‫חצי, כמו שאפשר לראות פה.‬
‫עכשיו…‬
‫זה אמנם לא שווה בדיוק לשווי היהלום,‬
‫אבל אולי אתן לך את שטר הבעלות,‬ ‫ואעשה שימוש טוב ביהלום?‬
‫אתה יודע, בתור מתנת אירוסין.‬
‫אתה פתוח לרעיון?‬
‫הפאשה אמר חצי מאוסקודר, אבא.‬
‫כן, אבל איזה חצי?‬
‫נכון יש את הכניסה לרובע?‬
‫כן.‬ ‫-אז סלג׳ק. הצד של החוף.‬
‫החצי הזה.‬ ‫-החוף?‬
‫הערך של החוף בטח יעלה.‬ ‫-כן, כמובן.‬
‫בדיוק חצי ממנו.‬
‫הנה.‬
‫וואלה, כבודו, אני לא יודע מה לומר.‬
‫חצי.‬ ‫-נג׳טי, לך תבדוק מי זה.‬
‫עכשיו…‬ ‫-הוא אומר שזה החוף.‬
‫אני דופקת בדלת כבר שעות! למה לא פתחת?‬
‫זו שערורייה!‬
‫אתה יודע למי אתה מדבר?‬
‫עם מי?‬ ‫-עם מי?‬
‫עם מי?‬
‫אתה רואה? אתה בכלל לא יודע מי אני.‬
‫זו שערורייה! הוא משוגע או משהו?‬
‫בנות!‬
‫צרחתי מחוץ לדלת! לא שמעתן?‬
‫המשופם הזה כמעט לא הכניס אותי!‬
‫הוא סתם בהה בי למרות שאמרתי לו‬ ‫שאני יסמין, המטפלת של הבנות של מר אגא.‬
‫איזו יסמין?‬
‫יסמין הזאת! טוב לך?‬
‫מי זאת?‬
‫אין לי מושג.‬
‫בנות, היא טוענת שהיא המטפלת שלכן.‬ ‫קבלו את פניה.‬
‫ברוכה הבאה, יסמין.‬
‫תודה, נרטאנה שלי,‬
‫נורטאנה, יקטאנה…‬
‫אגא, זה אתה?‬
‫סוטה זקן!‬
‫ישר זיהיתי את הקול שלך.‬
‫למה לא הכנסתן אותי, מרטיבות במיטה שכמוכן?‬
‫ומי זה?‬
‫גבר זר? שאתכסה?‬
‫נפלה לו המדליה.‬
‫מספיק עם השטויות. תתחפף מפה.‬
‫הנה המדליה שלך. שב.‬
‫שב.‬
‫תקשיבו, יש לי בשורות מרעישות!‬ ‫אתם לא תאמינו.‬
‫מסתובבת שמועה‬
‫שיהלום עין השור נגנב!‬
‫אתם יודעים שיש לי עיניים בגב.‬
‫ישר רצתי לשוק הגדול,‬
‫וביקשתי מהמכשפים הכי גדולים‬ ‫שיעזרו לי בחקירה.‬
‫התברר‬
‫שהמון דברים קרו‬
‫ליהלום!‬
‫קישטה! היינו באמצע שיחה!‬
‫כבודו, תשתדל להירגע.‬
‫תניחו לה, מסכנה.‬
‫אוי, יפה שלי…‬
‫כבודו, לא תאמין מה גיליתי.‬
‫אבל דיברנו על שטר הבעלות!‬
‫כן.‬ ‫-אדון דילאוור,‬
‫תפסיק להתעקש.‬
‫נראה שהחדשות קצת טלטלו אותו.‬
‫כבודו.‬
‫תבורכי.‬
‫תודה שהבאת לי מים.‬
‫ביסמילה…‬
‫בקיצור,‬
‫בקיצור, הלכתי לזוהורטבאבא.‬
‫יש שם איש‬
‫שמסתכל במים,‬
‫וישר יודע לומר בדיוק איפה היהלום.‬
‫מיד הגעתי אליו, כמובן.‬
‫אנחנו מכירים כבר שנים. אתה מטה לחמי.‬
‫אז לקחתי את היהלום ומיהרתי הנה.‬
‫הנה, אגא.‬
‫זה לא יכול להיות.‬
‫היהלום בידיי. הנה.‬
‫אל תהיה כל כך בטוח, אדון קירקור.‬
‫אולי זה היהלום.‬
‫מי זה קירקור?‬
‫נזקט!‬
‫תככים ובגידות, מה? בסדר.‬
‫הנה היהלום האמיתי. כל האחרים מזויפים.‬
‫תראי להם!‬
‫זה יהלום עין השור האחד והיחיד.‬
‫אולי זה זה?‬
‫אם כבר מדברים גלויות וחושפים את כל הסודות.‬
‫לכו לעזאזל כולכם.‬
‫לא אמרתי לכם להישאר בדמות?‬
‫היא לא יצאה מדמות לרגע יומיים שלמים.‬
‫אבל אדון אגא, אני באמת שקר פאשה.‬
‫נו באמת, בשם אלוהים.‬
‫אדון אגא, הנה רעיון:‬
‫אולי אני אחזיק בכל היהלומים?‬
‫אקח אותם לצורף שיקבע מי מהם הוא האמיתי.‬
‫בינתיים, אתה תחזיק‬ ‫בשטר הבעלות על חצי מאוסקודר.‬
‫אתה באמת משהו מיוחד, דילאוור!‬
‫אין שום פאשה ושום חצי מאוסקודר.‬ ‫הנוכל הזה הוא דילאוור מאהירקפי.‬
‫אדון אגא…‬
‫קירקור.‬
‫קירקור פפטיאן.‬
‫הבנתי, בבת ים.‬
‫אה, באמת?‬
‫ומאיפה בדיוק אתה מכיר את נזקט?‬
‫נו, ספר לנו!‬
‫ואתה אפטי מבלאט!‬
‫מה זה התחפושת העלובה הזאת?‬
‫אתה… הוא בא הנה מחופש לפאשה.‬
‫בטח ישר הבנתם שהוא רק התחפש לפאשה.‬
‫לא.‬ ‫-לא.‬
‫לא יכול להיות!‬
‫אולי תפסיק?‬
‫בוא נקשיב לה עד הסוף. קדימה.‬
‫בנות, המים האלה‬
‫הם מים מיוחדים.‬
‫בואו נשים את כל היהלומים שלנו בקערה הזאת,‬
‫ועד מהרה נדע איזה מן היהלומים הוא האמיתי.‬
‫בסדר, קדימה.‬
‫קודם אני.‬
‫הנה.‬ ‫-טוב.‬
‫הנה.‬ ‫-קחי.‬
‫יקטאנה שלי, תודה.‬
‫האם זה זה?‬
‫או שמא זה?‬
‫או זה? או זה?‬
‫בואו ונראה.‬
‫הימבלה ג׳ימבלה!‬
‫מי זה יהיה?‬
‫שמתי את כל האבנים.‬
‫תכף נקבל את האמת לפנים.‬
‫והחותנת שלי היא נחש פעמונים.‬
‫הימבלה ג׳ימבלה!‬
‫מי יהיה שלי?‬
‫ביסמילה ובלי עין הרע.‬
‫להוציא?‬ ‫-תוציאי.‬
‫להוציא?‬
‫תוציאי כבר.‬
‫הנה!‬
‫מה זה? את עושה צחוק?‬
‫לא. תראה בעצמך.‬
‫סימן שכל היהלומים היו מזויפים!‬
‫איפה כל היהלומים?‬
‫איזה יהלומים?‬
‫אפטי, אני אחנוק אותך!‬
‫להירגע. כולם להתרחק.‬
‫אני אפטי מבלאט.‬
‫זין עליך ועל התוכנית שלך, דילאוור!‬ ‫הייתי עשירה עכשיו אם הייתי מקשיבה לקירקור!‬
‫מה? ההתחזות הזאת הייתה רעיון שלך!‬
‫גם את היית מעורבת בזה?‬
‫אפילו הכנתם יהלומים מזויפים והכול.‬
‫אנחנו סתם רצינו לגנוב אותו.‬
‫לעזאזל! הרסתם לי את התוכנית!‬
‫איפה לעזאזל היהלומים?‬
‫שאף אחד לא יזוז מפה!‬
‫או כולנו, או אף אחד!‬
‫זרוק את זה. גם אתה.‬
‫אפשר לקרוא לך קירקור?‬
‫כן, לעזאזל. משלשום אתה מנסה לעבוד עליי.‬
‫אני עוד אזיין אותך. אתה תראה.‬
‫מה? אמרתי לך שאני הפאשה?‬ ‫באתי הנה בתור העוזר.‬
‫הוא היה כזה גרוע שנאלצתי להיות הפאשה.‬
‫תיזהר!‬
‫בקיר, תניח את האקדח‬ ‫או שאני יורה לך בין העיניים.‬
‫נראה אותך!‬ ‫-חכה!‬
‫קירקור, למה אף אחד‬ ‫בצוות שלך לא שומע בקולך?‬
‫תגיד לי, השתגעת?‬
‫אחד היהלומים חייב להיות אמיתי.‬
‫בוא נתחלק בינינו שווה בשווה,‬
‫ונתחפף מפה. זהירות!‬
‫בחיים לא!‬ ‫נראה לך שאעשה עסקים עם נוכלים כמוכם?‬
‫מה אתה חושב לעצמך? מי אתה בכלל?‬ ‫-אני לא מציע שנתחלק חצי־חצי.‬
‫נחלק את השלל לעשרה חלקים.‬ ‫שבעה לכם, שלושה לנו.‬
‫שלוש עשיריות ושבע עשיריות.‬ ‫-מי יחשב את כל זה?‬
‫רגע אחד.‬
‫אני עשיתי את התכסיס הכי טוב,‬ ‫אז זה מגיע לי.‬
‫די כבר! אני יורה!‬
‫חכה רגע, מותק!‬
‫״מותק״?‬ ‫-סתם בצחוק.‬
‫בצחוק? נראה לי אני יורה בך.‬
‫איפה היהלומים?‬ ‫-די כבר!‬
‫מה קורה פה? מי אתם?‬
‫אדוני… אנחנו…‬
‫אם הייתה עכשיו מוזיקה משעשעת ברקע,‬
‫היית רואה שאנחנו לא מי שחשבת.‬
‫כזה…‬
‫קצת צלילי קאנון, אתה יודע…‬
‫שתוק, בן בליעל!‬
‫״בן בליעל״? אהבתי.‬ ‫זאת המילה החביבה עליי מהתקופה.‬
‫איקרה, כולם פה?‬ ‫-כן.‬
‫אדון קירקור, אתה שחקן?‬
‫כן.‬
‫אדוני, להיות שחקן זה מסע ארוך.‬
‫מיהו שחקן, בעצם?‬
‫אני מגלם דמות, משמע אני קיים.‬ ‫אחרי כן, הקולות שלנו…‬
‫ולגנוב? זה רק תחביב אצלך?‬
‫נכנענו לפיתוי, אדון אגא.‬
‫מי שסיפר לכם שיש יהלום באחוזה הזאת‬
‫הוא הנוכל הכי גדול פה.‬
‫כן, יש פה אבן.‬
‫והיא נקראת אבן עין השור.‬
‫נג׳טי, תראה להם אותה.‬
‫הנה.‬
‫כמו שלכם בדיוק.‬
‫אדון אגא,‬ ‫ייתכן שהיא שווה כמו חצי מאוסקודר?‬
‫מספיקה בקושי בשביל כרטיס לאוסקודר.‬
‫זאת אבן מנברשת.‬
‫ארא ייצר לנו אותה.‬
‫זאת סתם זכוכית חסרת ערך.‬
‫אבל נפוצה שמועה שזה יהלום.‬
‫״עין השור של אדון אגא.״‬
‫היא לא שווה כלום.‬
‫אנחנו מוציאים אותה מהקופסה‬
‫ומראים אותה מדי פעם,‬
‫כדי לדעת מי חבר ומי אויב.‬
‫האבן עצמה לא שווה כלום,‬
‫אבל היא מראה לנו‬
‫למי יש ערך ולמי אין.‬
‫אפשר לומר שזו אבן בוחן.‬
‫עכשיו תסתלקו, לפני שאדווח עליכם לרשויות.‬
‫אדון אגא, אפשר לנשק לך את היד?‬
‫בשום אופן לא.‬
‫רק שאלתי.‬
‫אם אראה אתכם פה שוב, אקרקס אתכם.‬
‫מאלף צבים… שתוק ואל תדחוף את האף.‬
‫היידה.‬
‫אני מכיר טיפוסים כמוך.‬
‫מה תעשו עכשיו?‬
‫פשוט נלך מפה.‬
‫ניסית פעם להיות שחקן?‬ ‫-לא. רק ראיתי כמה הצגות.‬
‫אבל היית מצוין בתור האומנת.‬ ‫-תודה.‬
‫אהבת אותי יותר בתפקיד העוזר או הפאשה?‬
‫אין לך את זה.‬
‫כן, אומרים לי את זה הרבה.‬
‫אבל הייתי הכי טוב בתפקיד השיכור.‬ ‫-לא, הוא היה יותר טוב.‬
‫הוא כמעט חירבן במיטה אפילו.‬ ‫-אל תגיד את זה.‬
‫נו, תיכנסו. נדבר אחר כך.‬
‫היידה, בואו איתנו.‬ ‫-בוא.‬
‫קדימה.‬
‫תודה.‬
‫קדימה.‬
‫דיו!‬
‫אם הייתה לנו מוזיקת רקע יפה עכשיו,‬
‫היו חושבים שאתם אנשים טובים.‬
‫נכון. הגיע הזמן שישמיעו את המוזיקה.‬
‫- סוף -‬
‫אני לא אוהב להיות זקן נרגן,‬
‫אז אני רוצה להיפרד מכם בשיר יפה.‬
‫תראו. נג׳ו.‬
‫קול יחיד במינו.‬
‫את השיר הזה כתב אולג׳ייטו אהמט טוס.‬
‫- סוף -‬
‫תרגום כתוביות: יניב אידלשטיין‬