-Агов. -Що?
-Дивишся на… -Плакат.
Поглянь на цей.
Мюзикл.
«Таке скупе життя». Зніми ближче.
Мюзикл «Таке скупе життя». Ми всі в цьому.
Усі однаково вдягнені.
Так раніше робили.
-І ми теж. Я продюсував кабаре! -Ого!
Це не кіно. Це кабаре.
Таке вже ніде не знайдеш.
-Ми його зняли… -Ми про нього не чули.
У мене тоді з'явилася ідея.
Зробити щось сатиричне
з купою брудних натяків і жартів.
І ми це зробили. Було чудово. Мюзикл з танцями.
Але зрештою,
ми зробили лише один гала-концерт.
Тоді був аншлаг.
Аншлаг був удома.
А в театр ніхто не прийшов.
Вгадайте, чому.
Ми поставили кабаре.
На щастя, я все записав.
Касета є лише в мене.
Я віддам касету, щоб ви подивилися.
Можна влаштувати показ,
але ні в кого її немає.
Ми показували раз. Було чудово.
Мюзикл.
Вкради, вкради В людей усі гроші
У нас були чудові танці.
Лише заради танців варто було подивитися.
-Круто. -Подивіться.
Подивимося.
Ми робили й кабаре, й фільм.
-Тепер мені цікаво. -Чудово.
Сфотографуй мене отак.
Плакат у фокусі.
Гаразд. Добре.
ЖИТТЯ Й ФІЛЬМИ ЕРШАНА КУНЕРІ
І коли відпускаєш…
Бачиш, як звучить? Ось так.
Звісно, звідси звучить інакше,
ніж від діафрагми.
Якби це робили на початку моєї кар'єри, я б кинула цю роботу.
Що це, в біса, таке?
Люба, це…
-Годі. -Затримай.
І так, це все! Діафрагма!
Саме так.
-Тепер мені! -Зачекай.
-Стій. -Ну ж бо, Томріс.
Прийде твоя черга. А зараз…
Так. Велика різниця.
Привіт.
Томріс?
Він просто перевіряв мою діафрагму.
Є черга? Гаразд.
Що ти читаєш, любчику? «Вступ до акторства»?
Чудова книга. Просто роби все навпаки.
Чудово.
То як там діафрагма Томріс?
Не лише Томріс, люба. Ми всі маємо це зробити.
Треба використовувати діафрагму,
щоб правильно виконувати тиради й пісні.
Розумію. Ти перевірив у Ченґо?
Ми розділили обов'язки.
Муаммер перевіряє хлопців, а я — дівчат.
Гаразд.
Послухайте.
Акторство з Юмітом Сіздароглу.
Ні! Він у Стамбулі?
Хто це?
Юміт Сіздароглу. Викладач акторської майстерності.
Він відкрив заклад у Нішанташі.
Я говорила з ним. Він прийняв мене.
Ну й дурня.
Ми всі навчилися цьому мистецтву.
Чого нас може навчити Юміт?
Вибач, а де я мала щось відчути?
Не зовсім зрозуміло.
Не змушуй людей думати, що я роблю щось непристойне.
Нижче.
Ось. Це воно.
Я поясню це кожному окремо під час читання.
-Я відчуваю різницю. -Звісно.
-Усім привіт. -Заходь.
Вітаю.
Як усе пройшло, Мамі?
Про місце подбали.
Відеозапис теж буде, хоч і не зовсім професійний.
Не хотів вам казати, але знайте.
Усе буде записуватися.
Записи будуть продаватися в 194 країнах, крім Німеччини.
Чому крім Німеччини?
Сам знаєш. Виродки нам заздрять.
Я чув, що на Ямайці всі говорить про Ершана.
Правда? Там його теж називають «Ершан»?
Ні, у них немає букви «ш», тому його називають «Ерсан».
Його продаватимуть у 194 країнах.
Ось вам, гейтери!
Отож,
о 10:00 у п'ятницю
ми зробимо генеральну репетицію.
Ершане, в нас проблеми з бюджетом.
-Так. -Музику мав писати Тимур Сельджук.
Але доведеться брати Фахрі Тузку.
А Самі Торлу займеться декором замість Османа Шенгезера.
І ми думаємо, що я маю бути продюсером, а не Галдун Дормен. Гаразд?
І Мунір Тіглі гратиме замість мене!
-Не смішіть! -Ми не можемо їх собі дозволити.
Маю запитання.
Хто з вас казав, що в нас має бути власне кабаре?
-Хто це сказав? -Не я.
Б'юся об заклад, це вона.
Я? Я про таке й не думала.
-Я. -Ерієтіш.
Знаєш, що я зараз бачу?
Я бачу команду в солідарності.
Піду на репетицію. Ходімо, Ченґо.
Ершане, поквапся, якщо хочеш записатись на курс.
Весь Стамбул хоче.
Про що ти кажеш?
Пам'ятаєш шахрая Сулюна Османа? Теж усі хотіли.
І казали: «Ми запізнилися на вежу з годинником, можна ще купити міст?»
Мене дурили тисячу разів, люба. Не вчи мене.
У мене алергія на побрехеньки.
-Давай, читачу. -Читач?
Ага, «Фелічитач». Ходімо.
Це буде мюзикл.
Це сцена.
І будьте певні, це найкраще, що може запропонувати Стамбул.
Класно, але дерев'яна підлога трохи потріскана.
Хіба не в цьому суть? Я на цьому собаку з'їв.
Я в захваті! Тут почуваєшся велетнем!
-Так. Хлопець трохи схвильований. -Звісно.
Знаєш, ми… не знаю.
Треба поговорити наодинці про те, чи можна тут розмістити декорації.
-Звісно, як хочеш. -Дякую.
Чому ти хвалиш сцену, коли я торгуюся?
-«Почуваєшся велетнем» і все таке! -Але хіба ця сцена не неймовірна?
Так.
Тут ти правий.
На цій сцені було багато чудових людей.
Гюлю Агоп, Нашіт, Кучук Верджін…
А ще вони зробили передплату.
Так.
Лукава, як чорт.
Хай там як. Цікаво, що за лаштунками.
Римляни, брати мої…
Ти казав, у тебе немає братів і сестер.
Я прийшов поховати Цезаря, а не хвалити його.
Я б не очікував від тебе добра.
Ходи сюди, Марку Антонію.
-Ой. -Ось воно.
«Таке скупе життя». Я ретельно обирав кожне слово.
Прочитай, Ершане. Розплачешся.
-Чудово. -Це пише Джемаль?
У мене була домовленість з хлопцем на ім'я Кемаль Кенан.
Але він казав, що сидить у Долині метеликів і не може писати.
І ось ми тут.
Добре.
-Є пісні? -Я їх написав.
Прочитай. Скажи, що думаєш.
Я оповідач?
Ершане, можна мені цю роль?
Про що наше кабаре?
Про хабарі.
Люди й гроші.
І трохи натяків на правлячу партію.
Стій. Поглянь, чи вона поруч. Я не хочу, щоб вона чула.
Покажи. Де натяки?
Я написав: «Люди нагорі почали красти».
Є пісня «Вони деруть за повітря й воду».
І сценка про хабарництво наприкінці.
-І це все? -Так.
Це всі натяки?
Просто сказав «нагорі». І все?
Ну, я…
Думаєш, люди це подивляться й негайно відмовляться від хабарів?
А сценки смішні?
Ченґо, дивись мені в очі.
Думаєш, це важливо?
На це всім начхати. Правда.
Хіба ти не знаєш?
Ти, я, Мамі, дівчата… Ми просто танцюватимемо. Ось так.
Усім начхати.
Так було завжди, так і залишиться.
А як щодо тих, хто нас любить, хто аплодуватиме?
-Ти з багатого району, так? -Так, із Кадікою.
Я закінчу справу.
Гірка правда, синку.
Знаю. Ось чому я люблю сцену.
Сцена в тисячу разів краща, ніж правда.
Краща, але дорожча.
Дуже добре.
Але треба бути агресивнішим. Дуже гарно написано.
Але будь агресивнішим. Дай мені рулетку.
Наскільки велетнем ти хочеш бути на сцені?
Шести метрів достатньо?
Дуже добре.
Два, три, ще два… Всього 14.
Треба бути жорсткішими.
Сценарій має бути жорсткішим.
Дякую.
Хлопці, мені подобається Джемаль, як і всім,
але сценарій слабкий.
Мене хвилює дещо інше.
Подивіться на ці натяки про людей нагорі.
Навіщо ми взагалі це робимо?
Є принаймні три чи чотири згадки
про владу та імператора.
Дивіться. Він прямо згадує Чанкаю, де живе президент.
-Де? Тут? -Ось.
Так, вона тут.
Ще один рядок: «Скільки за пакет із продуктами?»
А також згадки про свободи й таке інше.
-Можна глянути? -Ось.
Так. «Люди нагорі». Зрозуміло, кого він має на увазі.
Що думаєш, Ерієтіше?
Нас рознесуть.
Ого!
Це явно політичне.
Зрештою, це кабаре.
Так.
Звісно, художник повинен критикувати суспільство, в якому він живуть.
Але я все одно поговорю з Джемалем.
Треба або замінити, або опустити деякі частини,
або пом'якшити.
Що думаєш, Алтіне? Алтіне?
Що за… Де вони?
Ерієтіше!
Вони втекли.
Тюлай, у мене до тебе питання.
Послухай цю пісню.
Вони деруть за повітря й воду Вічне шахрайство
Але це не зміниться
Люди нагорі Почали красти
Як тобі?
Ти про що?
-Хіба це не політика? -Зовсім ні!
Тобі це не здається політичним?
Звідки мені знати?
Так дивно. Чому мені це здається політичним? Заспіваю інакше.
Люди нагорі Почали красти
Але це не зміниться
-Як щодо цього? -Гадаю, ти перебільшуєш.
Це просто пісня.
Ти права.
За танці ж не посадять у в'язницю.
Як думаєш, на скільки можуть засадити за танці?
Роки на чотири.
Чотири роки?
Приблизно.
Негайно подзвони Джемалю.
АКТОРСЬКА МАЙСТЕРНЯ
Світло!
Просто…
трохи світла.
Актори,
як вам вірити?
Це моє перше питання. Як вам вірити?
Я пітнію.
Я так нервую, Сейял.
Це риторичне питання, Кумсал.
Перше, що ми чуємо, це те, що він нам не вірить. Круто.
Як…
мені…
вам вірити?
Думаю, ми змусимо вас нам повірити, якщо будемо собою.
Я не шукав відповіді. Це було риторичне питання.
Ага! Бачиш?
Ви не змусите мене повірити.
Бо акторство полягає
не в тому, щоб змусити людей повірити.
А в тому, щоб показати їм.
Я багато кому багато що показувала.
Не дуже стримувалася.
Мені це нецікаво.
-Що? -Я хочу вас усіх побачити
як порожні коробки.
Пане Юміт, в яких фільмах і серіалах ви знімалися?
В жодному!
Я знялася в двох рекламах.
Дивно, але в обох — під час Рамадану.
Я грала бабусю на сімейній вечері.
І ще там був барабанщик на Рамадані.
У мене була репліка.
Чудово!
Давайте познайомимося.
Я Юміт.
Я тут.
Я існую.
Я актор. А ви?
Я Сейял. І так, я тут.
Я Томріс.
І?
Я Томріс. Це все.
А я Кумсал Ґюнеш.
Я грала у багатьох еротичних фільмах.
Зараз я працюю з Ершаном Кунері.
Мені це подобається.
Ми всі гратимемо в кабаре.
Я Шермін. І повірте, я тут.
Клянуся Богом, я тут.
Ви ґрунтуєте своє акторство на вірі.
Це добре. Продовжуйте.
А ти?
Так, пане. Я тут.
Ні, не тут.
Я тут, пане Юміт.
Ні, ти не тут.
Я тебе не бачу
й не чую.
Мені на тебе начхати.
Я тебе не слухаю.
Тоді можна повернути гроші? Я хочу піти.
Тепер ти тут!
Я бачу
й розумію тебе.
Молодець. Ось і все.
Ви всі це бачили?
Мені завжди подобалися дзеркала за лаштунками з лампами навколо.
Цей останній погляд на себе перш ніж вийти на сцену.
Ніби сам собі кажеш: «Ти скоро вийдеш».
Це останнє усвідомлення.
Це так приємно.
Просто я в захваті.
Ох!
Ми були в турне в Адані.
Збиралися вийти на сцену в кінотеатрі для дорослих.
Жахлива сцена. Ні кулуарів, ні туалетів.
Клятий начальник сказав нам пісяти в порожні пляшки.
Потім з'явився гарний молодик.
Він сказав: «Пробачте.
Ви заслуговуєте на краще місце.
У цьому кінотеатрі показують порнуху».
Я бачив плакати раніше показаних фільмів.
Я кажу: «Слухай, синку, ти дивилася той фільм?
"2 яйця, 1 сосиска".
Це мого молодшого брата!
Мого брата!»
Ми обіймалися й плакали.
Навіщо згадувати минуле, брате?
У мене до тебе запитання, Джемалю.
Ти справді це написав?
Дуже добре. Багато смішних моментів.
Мій старший брат справді смішний. Смішніший, ніж я.
Він грав роль Ібіша. Пам'ятаєш?
Він став дурним слугою Ібішем з високим голосом.
Він казав: «Ібіш!» Ось так. Я так сміявся.
Так, пам'ятаю Ібіша.
Я тебе так розсмішив!
Є таке.
А потім ти почав мене смішити.
Брате, не будемо про минуле.
Бо поб'ємося.
Чому ти не знімав мене в жодному фільмі?
Ти дивився на ці секс-фільми зверхньо.
Бо ти не пропонував мені роль.
Я вважав, що ти вищий за це.
Я не хотів тягнути тебе за собою.
-Правда? -Правда.
Я тобі дуже заздрив.
А я заздрив тобі
Я досі тобі заздрю.
Назвімо це «бути взірцем».
Ні. Не пом'якшуй.
Він сказав, що заздрить.
І, вочевидь, досі мені заздрить. Добре.
Ершане, що ти думаєш про мої політичні натяки?
Вони хороші, але треба бути жорсткішими.
Я не впевнений.
Яка користь від розмов про «людей нагорі»?
Це політична сатира. Це сатира.
Проливаючи світло на епоху й суспільство, в якому ти живеш…
Ти не чув про це?
Так, я розумію. Спершу змушуєш людей сміятися…
-А потім замислитись. -Так.
Розбавте це все музикою й танцями.
Так.
Потім проливаєте світло на всю цю буфонаду,
і люди скажуть: «Що я в біса роблю?» І стаються зміни.
-Точно. -Саме так.
Знаєте, гумор — важливий інструмент.
Так. Немає нічого, що не змінить гумор.
Нам заплатять і за репетиції?
Клятий пацан.
Іде мужик…
-Іде мужик на полювання. Зажди. -Почалося!
Іде разом із дружиною на полювання.
-Зроби лазький акцент. Давай! -Ні.
-Не можу. -Зроби. Ти ж можеш.
-Я п'яний. Припини. -Гаразд.
Іде мужик із дружиною на полювання. У нього рушниця.
І вони зустрічають ведмедя.
Ведмідь їх б'є — вони відлітають.
І приземляються далеко одне від одного.
Тоді ведмідь залазить на жінку.
Чоловік досі непритомний. Жінка кричить.
-«Чоловіку»! -«Чоловіку»!
-Зачекай. Я розкажу. -Голосніше.
-Тоді ти розказуй! -Ні, продовжуй.
-«Допоможи, мене трахає ведмідь»! -«Він мене трахає»!
Ну добре.
Вона крисчить:
«Чоловіче, рятуй! Мене ведмідь ґвалтує!»
Чоловік повільно встає й каже:
«От хвойда, чому не сказала йому, що в тебе голова болить?»
Я не розумію.
-Він каже… -Брате.
Бачиш, як гумор змінює настрій?
Хлопець не зрозумів.
Вислухай мене.
Він каже: «Ти завжди кажеш, що в тебе болить голова.
Скажи те саме ведмедю, якщо смієш».
-Так. -Так?
-Гаразд. -Відвали.
Ти забагато мене перебивав.
Ні, ти добре розповів.
Гаразд.
Але ти зрозумів?
Вона йому те саме каже. Тож так.
«Вона йому каже те саме».
Я забув, про що питав.
Це дуже важливий інструмент.
Що я слухаю?
Тоді вдягаймося, як простолюдини й побачимо самі.
Ти розкішно живеш,
поки люди голодують.
Тоді дивитися на глядачів?
Алтін, скажи «люди голодують». більш переконливо.
Може, вимовити інакше?
Вимовляй як хочеш, але роби це переконливіше.
Ершане, можна зробити перерву?
«Марібу»?
Звісно, можна випити.
Ось, тримай.
«Марібу», Ершане?
Алтіне, коли ти кажеш «люди голодують»,
ти в цьому сумніваєшся?
Аж ніяк. Навпаки.
Я лише хочу додати комедійного ефекту.
Це такий сарказм з неправильною вимовою
чи я кажу «люди голодують» серйозно?
Може, люди дуже голодні, а ще це сарказм,
і він каже: «Не голодуйте. Голосуйте».
Чи люди мають так казати? Це я не можу зрозуміти.
Я просто питаю. Кажеш, люди мають бути саркастичними?
Про що ви двоє базікаєте?
Ершане, що каже султан?
Віслючий член, ось що.
Ясно? Я помилявся щодо вас.
Ви не створені для кабаре.
Ви люди кіно.
Кілька загальних планів, кілька крупних. І все!
Дівчата хоч беруть уроки! Ви не створені для кабаре!
Усім привіт.
Кумсал, як справи?
Добре, любий. Усе як завжди.
У мене питання.
У вас є м'ячики?
Це сарказм, так?
Про що ти кажеш?
Чому ти питаєш про м'ячики?
Театральний інструктор попросив усіх
принести з собою м'ячики.
Серйозно?
Це так дивно, Мамі.
Він просто псих.
-Що він робить? -Він змусив усіх плакати, крім мене.
-Справді? -Усі просто ревіли!
Він щось сказав Сейял. Що?
Він сказав: «У тебе комплекс нікчемності».
Пішов він!
І тому молодому хлопцеві всякого наговорив.
Типу «тепер я твій батько».
«Плюй батькові в обличчя!»
-Так дивно. -Я була здивована.
Але сьогодні зі мною мій ніж.
Якщо схоче щось мені сказати,
я його поріжу.
Кажу тобі.
Забиратимеш мене з поліції Тешвікіє.
Хвилинку. Ми говоримо про уроки акторської майстерності?
Боже правий!
Цей виродок постійно щось вигадує.
Дівчата так захопилися, що й мені стало цікаво.
То м'ячики є?
Кумсал, я благаю тебе.
Скоро прем'єра.
Будь ласка, не лізь у халепу.
Не давай хоча б бити себе в лице.
Ти заробляєш на життя обличчям.
Ні.
Не обличчям.
Точно.
А в магазині навпроти м'ячики не продають?
Перевірю. Гаразд, бувайте.
Бачите? Добре, що я не пішов, бо була б бійка.
Ершане, скажу тобі дещо перед початком.
Це щодо тих згадок «Людей нагорі».
Може, приберемо їх, щоб усе не ускладнювати?
-Усі й так зрозуміють суть. -Так.
Те, що ти пропонуєш — це самоцензура. Ні!
Я цього не кажу, Ершане. Просто не ставаймо на чийсь бік.
-Ніколи. Ні. -Будь ласка.
-Не треба. -Ні.
Привіт.
Томріс, якщо ти шукаєш м'ячики, це не до нас.
Е, ні.
Я більше не піду на той семінар.
Нас ошукали.
А як же твій дорогий викладач?
Виявляється, він шахрай.
Присядь трохи. Нам потрібне місце.
Зробимо сцену в Римі.
Дайте мені секунду.
Подивимося, яка з них
Прийде й…
Приєднуйтеся.
…урятує нас
Вони деруть за повітря і воду Й завжди обманюють
Можеш розбити скарбничку Але це нічого не змінить
Люди нагорі…
Пам'ятаєш, я сказав, що нас накриють?
Тепер я в цьому впевнений. Нас накриють.
Якась маячня.
Хто схоче накривати нас через танці?
Це просто кабаре.
Прийде й урятує нас
Вони деруть за повітря й воду І завжди обманюють
Можеш розбити скарбничку Але це нічого не змінить
Подивимося, хто з них
Прийде й урятує тебе
-Урятує тебе -Урятує тебе
Гей!
Скоро вам удасться.
Не нервуй мене,
бо я тебе тут прикінчу.
Ти ніщо.
Ти для мене нічого не значиш.
Ви мене засмучуєте, містере Юміт.
То й засмучуйся!
Але спрямуй ненависть на цей м'яч.
Твоя ненависть у м'ячі.
Грай із ним. Грай із ненавистю.
Давай!
Добре, граю.
Вибачте, можна дещо спитати?
Що?
Ми робитимемо щось пов'язане з акторством?
Але акторство — це подорож, Шермін.
Так. І я відчуваю, що в нас зараз довга перерва.
Може, нам уже пора в дорогу.
Вибачте.
А знайшла лише маленьку кульку.
Вітаю, Кумсал.
Ми перейшли на іншу модель, але сідай, будь ласка.
Добре.
Він сказав, що ми перейшли в бордель?
Я вже й не слухаю.
Ти пропустила частину з м'ячем. Це було легендарно.
М'яч був крутим!
Пане Юміт, можна в туалет?
Бетт Девіс якось сказала:
«Якщо я зрозумію, що граю,
то актриса в мені, мабуть, померла».
Семіху, вставай.
Семіх. Ти глечик.
Будь глечиком.
Так.
А мені колись треба буде грати роль глечика в фільмі?
Мені таку роль колись запропонують?
Чому я граю глечик? Я не розумію.
Слова того, хто не бачив глечик Дастіна Гоффмана.
Гаразд. Шермін, ти хотіла, аби ми почали подорож?
Ага.
Почнемо нашу подорож.
Підходьте ближче.
Тепер я хочу, щоб ви
повільно торкалися ваших тіл.
Баріє, торкайся!
Юміте, синку, мені треба в туалет.
Торкнися, Баріє! Так! Досліджуйте!
Тобі соромно має бути!
Продовжуйте торкатися. Хай Барія йде.
Торкайтеся. Досліджуйте. Так.
-Жодного сорому. -Жодного.
Хапайтеся за все.
Я щось відчуваю.
Досліджуйте. Хапайте.
Так.
Візьміться за руки.
Так, добре.
Спрямуйте енергію на дихання.
Вдихайте пару коханців.
Вдих. Видих.
Відчуйте кульмінацію.
Кульмінуйте!
Мені в кабаре потрібні чотири глечики.
Ершане.
Поясни йому. Давай.
Ви один з наших відвідувачів?
-Як тебе там? Юміт? -Так.
-Досі Юміт? -Що ви маєте на увазі?
Ти нас дуриш, Юміте?
Це риторичне питання, пане. Не відповідайте.
Я дивлюся на твоє дуркування п'ять хвилин, Юміте.
Але я дотримуюся методу.
Яка твоя мета, Юміте?
Очевидно, розбудити актора…
Ні!
Ми йдемо.
Четверо. По 5000 лір кожному?
Я забираю 20 000 лір, і ми йдемо.
У мене їх немає.
Торкнися свого тіла, Юміте.
Як і раніше. Торкнися й відчуй.
Перевір задню кишеню.
У тебе там точно є, тож давай гроші.
Але це надзвичайно аморально.
Не зли мене, Юміте.
З трьох років я дивився…
Ми всі дивилися на Дюмбюллю,
Бедію Муваххіт, Муаммера Караджу, Ульві Ураза… Так?
Кентерів.
Ти бачив Іззета Ґюная на сцені? Чи Садрі Алішика?
Аділе Нашіт, Мюніра Озкула…
Ти колись бачив, щоб вони робили таку дурню?
Будь чесним.
Подивися на них, як діти.
Розкажи їм про своє життя. Розкажи історії.
Але не дури їх. Будь ласка.
Хіба акторство не подорож?
Ні.
Я тебе поб'ю й візьму за це 20 000 лір.
Можна мені м'яч?
Не віддавай його, Ершане. Негідник обдурить інших.
-Це твій м'яч? -Так.
Кумсал, дай свій ніж.
А тепер іди торгувати в інше місце.
Якщо колись мене спитають,
чому акторська майстерність занепала…
Я точно скажу їм твоє ім'я. Не хвилюйся. Йди.
Годі дурниць. Ви готові стати велетнями на сцені?
-Готові! -Готові!
Мені треба щось величезне.
Щось…
Він повернув мені гроші.
І правильно. От йолоп!
Баріє? Як справи?
Мій любий Ершане!
-Як справи? -Добре. Знаєш…
Це Баріє. Ми разом грали в «Блискучих тітоньках».
Мій улюблений актор!
Я пам'ятаю тебе.
Дівчино, ти себе занедбала.
Яке ж це було кіно!
Вона грала не тітоньку, а лише тітку.
-Чудово. Це для уряду? -Як тобі?
-Думаю, надто яскраво. -Так. Занадто.
-За лаштунками все добре? -Це неймовірно!
Так, усе не так погано.
Ершане, дивись.
Це хороша римська поза?
Чи мені опустити одне плече?
Ні! Ти просто невинний хлопець.
Він уперше став сенатором. Це все.
-Де мій брат? -Невинний…
Привіт, дівчата.
Хіба це не чудове місце?
У нього навіть свій запах. Я відчуваю його.
Так. З ним щось зроблять.
Ні, пахне добре.
Де мій старший брат?
Ще не прийшов.
Це остання репетиція, а його тут немає.
-Де Мамі? -На сцені.
У нас чудовий сценарій.
З танцями, музикою й відмінним акторським складом,
у нас щодня буде аншлаг.
-Повірте мені. -Звісно. Я вам вірю.
Але це дуже сміливо, пане Муаммер.
Кабаре в такому кліматі!
Із зірками важко конкурувати.
Пані, ми не пливемо за течією.
У хлопця талант.
Він не може зупинитись.
Як мило! Але іноді треба зупинятися.
Так, пане Ершан?
Копію сценарію відправили в поліцію.
Ми чекаємо на угбернаторський дозвіл.
Сценарій відправили в поліцію?
Авжеж.
Усе гаразд. Вони просто виконують накази.
Упевнений, нам дадуть дозвіл.
Так. Але я чула, що є натяки
на людей нагорі.
Що ж, Ершане. Ми можемо їх пом'якшити танцями та музикою.
Пом'якшити? Нізащо!
Навпаки, я їх посилю імпровізаціями,
коли розпалю публіку.
Ого, який ви незвичайний.
Раз живемо, прада? Зробімо це. Не треба думати.
Ершане.
Ти вийшов на сцену й відразу надто захопився. «Посилю»?
Слухай, якщо глядачі не можуть виразити себе,
ми маємо зробити це за них і не стримуватися. Ось і все.
Доброго ранку.
Ранок? Уже полудень, пане!
Усі чекають!
Спокійно, чувак. Заради Бога.
Я прочитаю зі сценарію.
Ого!
Дякую, люба.
-Квіти! -Хто їх прислав, Ершане?
«Ми аплодуємо вашій хоробрості
й бажаємо успіху.
Зекі-Метін».
Не може бути!
Як мені не розчулитися?
Зекі-Метін, як знаменитий дует?
Наче є інші Зекі-Метіни!
Дурненький я!
Хлопці, ми маємо бути гідними їхньої любові.
Проведемо репетицію. Заради Зекі-Метіна.
-Давайте. -Поставсяся серйозно.
Вона каже, що сценарій пішов у поліцію.
Так. І що?
Ершане, це квіти справді від Зекі-Метіна?
Прочитай. Тут написано «Зекі-Метін»?
Якщо воно схожа на качку, плаває як качка…
Гаразд, брате.
Ага.
Зекі-Метін.
Неймовірно!
Народ.
Я записуватиму відео.
-Зачекай. -Сейял.
-Звук вона теж пише. -Теж?
-Дай мені секунду підготуватися. -Говори.
-Цей мюзикл просто бомба! -Добре.
-Гадаю, всі мають подивитися. -Так.
Це випустять?
-Так, але… -Він казав, у 194 країнах, пам'ятаєш?
-Так! -За винятком Німеччини.
Заспокойся. Цей запис лише для мене.
Давай, Кумсал.
Я Кумсал Ґюнеш. Мені 37 років, я незаміжня.
-Тобто розлучена? -Припини!
Моє справжнє ім'я Доне Кіремітчі.
Це для всіх моїх фанів.
Я записую.
-Зажди. Звук вона теж записує? -Так. Давай, Сейял.
Дай мені підготуватися. Гадаю, це бомба. Супер.
Усі мають подивитися.
Це випустять?
-Він сказав у 194 країнах, пам'ятаєш? -Так!
За винятком Німеччини.
Це для мене. На згадку про вас.
Хочеш сказати, що я помру, бовдуре?
Звісно ні, брате.
Ходи сюди, Ченґо.
Підходь.
Кумсал.
Кумсал Ґюнеш. Мені 37 років, я незаміжня.
-Тобто розлучена? -Припини!
Моє справжнє ім'я Доне Кіремітчі.
Це для всіх моїх фанів!
Передивимося це в майбутньому.
Мене звати Алтін Оран.
Моє справжнє ім'я… Не ваше діло!
У всіх є псевдонім, так?
А я використовую справжнє ім'я. Просто Ченґо.
-Зніми крупним планом, і я заговорю. -Чекай.
-Гаразд… -Я розповім усе, що знаю.
-Чекай. -Ершане, що ти записуєш?
-Мене записують? -Скажи…
-Я Джемаль, його старший брат. -Скажи, що ти пишаєшся.
-Ні, чорт забирай! Який сенс? -Просто скажи, що пишаєшся.
Я пишаюся.
Ми все одно це подивимося.
Хто б це не дивився й не говорив
у мене за спиною в майбутньому,
іди до біса!
-Те саме! -І від мене теж!
Ершане, давай. Ерієтіш візьме камеру.
-До нас. -Іди сюди, Ершане.
-Всі разом. -Ось.
Хлопці, наше кабаре буде неймовірним.
Обіцяю! Подивимося через багато років.
І наша країна так зміниться!
-«Скупе життя»! -«Скупе життя»!
Я зроблю стільки чудових натяків!
Нехай 1986 рік принесе щастя всім нам!
Ти все записав?
Він добре пише й добре записує!
Це було класно.
Репетируєте, виходите на сцену й виступаєте.
Хвилюватися на прем'єрі…
Народ.
Як ви знаєте,
ми подали сценарій до офісу губернатора на затвердження.
Його схвалили.
-Фух! -Так!
-Чудові новини. -Супер.
Але мені потрібна ваша послуга.
Усю виставу записуватимуть.
Авжеж.
Будь ласка, втримайтесь від імпровізацій
чи просування політичної пропаганди.
-Благаю. -Ну ж бо!
-Зробімо це, Мамі. Ти чого? -Так!
Не вимагай цього.
Ти прибереш мій «Скільки за пакет із продуктами?»
Ні, це залишається.
Не стримуйтеся, якщо в маєте гарну репліку.
Ми говоримо, але нас не чують.
-Заради Бога. -Гаразд!
Хлопці, обережно підбирайте слова, як я казав.
-Досить. -Не руйнуймо все.
Припини, будь ласка.
Ви чули?
-Що чули? -Що?
Прем'єр-міністр прийде на виступ.
-Та ну! -Жартуєш!
Семра й Турґут Озал будуть у залі.
Це добре, а не погано.
Так.
Точно. Це зовсім непогано. Це добре.
-Добре? -Мабуть.
Сфотографуймося на пам'ять про фінальну репетицію.
Зберімося разом.
Юнусе, готуйся.
Давайте. Займайте свої місця.
Прем'єр прийде?
Так, це точно.
Добре, що приїде прем'єр.
-Нам кришка. -Ходімо, Алтіне.
-Це добре. -Нам кінець!
Пайро теж тут. Готові?
Юнусе, ти готовий?
Так. Посміхніться.
Юнусе, фотографуй.
Переклад субтитрів: Антон Бєлов