- Tu… - Ce e?
- Te uiți la… - Afiș.
Uită-te la ăsta!
Un musical. Musicalul Viață de calic. Filmează-l cu grijă!
Un musical. Toți am jucat în el.
Eram îmbrăcați la fel.
Așa se făcea pe atunci. Și am produs un show de cabaret!
Ăsta nu e un film. E cabaret.
N-o să-l găsiți nicăieri.
- Ce am făcut… - N-am auzit de el.
Pe atunci mi-a venit o idee.
Am vrut să fac o satiră cu multe aluzii, un pamflet.
Și am făcut asta. A fost super. Un musical cu multe dansuri.
Dar până la urmă am dat un singur spectacol.
S-a jucat cu casa închisă. Toată lumea a stat acasă.
Deci teatrul a fost închis.
Ghiciți singuri motivul.
Un show de cabaret. Din fericire, l-am înregistrat.
Numai eu am caseta.
O să v-o dau, să vă uitați.
Se poate aranja o vizionare,
dar n-o are nimeni.
L-am jucat o singură dată. Super! Un musical.
Fură, fură tot Banul omului netot
O coregrafie grozavă.
Merita văzut fie și doar pentru coregrafie.
- Așa! - Să-l vedeți!
O să ne uităm.
Am făcut și cabaret, și filme.
- Sunt curios. - Sunteți minunat.
Filmați-mă așa!
Să focalizăm pe poster!
Bine. Bun așa.
VIAȚA ȘI FILMELE LUI ERȘAN KUNERİ
Iar când îi dai drumul…
Vezi ce clar sună? Așa.
Sigur, într-un fel sună de aici, în alt fel, din diafragmă.
Dacă era la fel când am debutat, mă lăsam de actorie.
Ce naiba e asta?
Draga mea, e…
- Stai! - Ține-ți respirația!
Da, așa! Din diafragmă!
Așa… Exact.
- Eu, acum. - Așteaptă!
- Nu! - Hai, Tomris!
Îți vine și ție rândul.
Da. O mare diferență!
Bună!
Tomris?
Doar îmi verifica diafragma.
Se stă la coadă? Bine.
Ce citești? Primii pași în actorie?
E o carte minunată. Trebuie doar să faci exact pe dos.
Super! Ce e cu diafragma lui Tomris?
Nu e doar Tomris. Toți ar trebui s-o facem.
Să ne folosim diafragma
pentru perorații și cântece.
- Pe a lui Cengo ai verificat-o? - Ne-am împărțit munca.
Muammer e cu bărbații, eu, cu fetele.
Bine. Am o veste.
Actorie cu Ümit Sizdaroğlu.
Nu se poate! E aici, în Istanbul.
Cine e?
Ümit Sizdaroğlu. Profesor de actorie la UCLA.
Are un sediu în Nișantașı.
Am vorbit cu el. M-a acceptat.
Ce aiureală!
Arta se învață practicând-o.
Ce ne poate învăța Ümit?
Scuze, dar unde trebuia să simt ceva?
N-am înțeles.
Să nu se creadă că mă port necorespunzător.
Aici jos.
Așa. Întocmai.
Vă voi explica tuturor individual în timpul lecturii.
- Se simte altfel. - Desigur.
- Bun-găsit! - Bună!
Bună!
- Cum a mers, Mami? - Cu sala s-a rezolvat.
Și cu înregistrarea video. Dar nu profesionistă.
N-am vrut să vă spun, dar fiți atenți!
Am pus să înregistreze piesa.
Vindem casetele în 194 de țări, în afară de Germania.
De ce acolo nu?
Fiindcă ăia sunt invidioși pe noi.
Cică toată lumea din Jamaica vorbește de Erșan.
Serios? Tot așa ți se spune și acolo?
Nu, că ei n-au litera „ș”. Ei zic „Ersan”.
Se vor vinde în 194 de țări.
Haterii s-o joace pe-asta! În fine.
Vineri la 10:00 avem lectura completă.
Erșan, avem niște probleme cu costurile.
- Zi! - Timur Selçuk urma să scrie muzica.
Dar e bun și Fahri Tuzcu.
Iar Sami Torlu se ocupă de decoruri în locul lui Osman Șengezer.
Eu ar trebui să fiu producător, în locul lui Haldun Dormen. Bine?
Și Münir Tığlı, protagonist în locul meu!
- Lasă prostiile! - Dar nu ni-i permitem.
Dintre cei de față, cine zice să avem spectacolul nostru de cabaret?
- Cine zice asta? - Nu eu.
Sigur ea a spus.
Nici nu mi-a trecut prin cap.
- Eu. - Eryetiș.
Voi vedeți ce văd și eu?
Eu văd o echipă solidară. Plec la repetiții. Haide, Cengo!
Erșan, dacă vrei să te înscrii la atelier, grăbește-te! Istanbulul vuiește.
Ce tot vorbești?
Îl mai știi pe escrocul Osman? Și la el era coadă.
„Dacă nu mai prindem turnul, putem cumpăra măcar podul?”
Am luat țeapă de mii de ori. Sunt pățit.
Am alergie la zevzeci.
- Felicitări! - Mie?
De la „Felicitá”! Vino!
Va fi un musical.
Deci aceasta e scena.
Și vă asigur că e cea mai bună din Istanbul.
E frumoasă, dar pardoseala e cam zgâriată.
Nu asta e ideea? Îmi vine deja să mă înfig în ea.
De-abia aștept! Parcă-s un uriaș.
- Băiatul s-a cam aprins. - Normal!
Noi… Nu știu ce să zic.
Vreau să discutăm între patru ochi dacă încape recuzita aici.
- Sigur, cum doriți. - Mersi.
Eu mă târguiesc, iar tu lauzi scena?
- „Uriaș” și toate alea? - Dar scena asta nu e altfel?
Ba da. Ai dreptate în privința asta.
Pe ea au călcat atâția oameni de seamă.
Güllü Agop, Nașit, Küçük Verjin…
Dar ei au și plătit în avans.
Înțeleg.
E o împielițată.
În fine. Oare cum o fi în culise?
Romani, frații mei…
Parcă ziceai că nu ai frați.
Vreau să-l îngrop pe Cezar, nu să-l preamăresc.
Din partea ta, era de așteptat.
Fă-te încoace, Marc Antoniu!
Uite! Viață de calic. Am ales atent fiecare vorbuliță.
Citește-l, Erșan! Vei lăcrima.
- Minunat! - Cemal îl scrie?
Mă înțelesesem cu un tip pe nume Kemal Kenan.
Dar nu poate, fiindcă o freacă prin Valea Fluturilor.
Deci asta e!
Bun.
- Are cântece? - Compuse de mine.
Să-mi zici părerea ta!
- Sunt povestitorul? - Erșan, îmi dai mie rolul ăla?
Despre ce e spectacolul?
Vorbești de mită.
De oameni și de bani. Plus aluzii la partidul de guvernământ.
Vezi să nu fie pe-aproape! Nu vreau să ne audă.
Arată-mi! Unde sunt aluziile?
Am scris: „Cei de sus fură de zor și ne jefuiesc cu spor.”
E un cântec: „Pun taxă pe aer și-apă.”
Și o scenetă despre mită, la final.
- Așa. Asta e tot? - Da.
Astea-s toate aluziile?
N-ai spus decât „de sus”. Asta e?
Ce mai…
Crezi că lumea se lasă de mituit după ce vede spectacolul?
Scenetele sunt comice?
Cengo, uită-te în ochii mei!
Crezi că are vreo importanță?
Tuturor li se rupe. Zău așa!
Nu știi asta?
Tu, eu, Mami, fetele… Dansăm doar. Uite așa!
Tuturor li se rupe.
Așa a fost și așa va fi.
Și cei care ne adoră și ne aplaudă?
- Ai crescut într-un cartier bogat? - Da.
Nu mai am nimic de spus. Adevărul doare, fiule.
Știu. De-aia îmi place scena.
- E mult mai bună decât adevărul. - Dar și mai scumpă.
Foarte bun.
Ar trebui să fie mai agresiv. Dar e foarte bine scris.
Însă fii mai agresiv. Dă-mi ruleta aia!
Cât de mare să-ți fie uriașul?
Șase metri e bine?
Foarte bine.
Doi aici, și acolo, încă doi… 14 în total.
Trebuie să fie sculată.
Lumea din sală să fie sculată.
Mersi.
Știți că și mie mi-e drag Cemal,
dar scenariul e cam slab.
Eu pentru altceva îmi fac griji.
Toate aluziile astea despre cei de sus.
De ce facem noi chestia asta?
„Autoritățile” și „Împăratul” apar în cel puțin trei, patru locuri.
Uite. Aici menționează reședința prezidențială.
- Unde? Aici? - Aici.
Da, e aici.
Și mai e o replică: „Cât costă să umpli sacoșa asta?”
Se mai vorbește de drepturi și alte alea.
- Pot să mă uit? - Poftim!
Așa. „Cei de sus.” E clar la cine se referă.
Ce părere ai, Eryetiș?
Ne-ar fute!
Nu!
E clar politic.
- În definitiv, e un spectacol de cabaret. - Da.
Un artist trebuie să poată critica societatea în care trăiește.
Dar o să vorbesc totuși cu Cemal.
Ori schimbă sau omite anumite porțiuni,
ori o lăsăm mai moale.
Tu ce părere ai, Altın? Altın?
Măi să fie! Unde sunt toți?
- Eryetiș! - Au fugit mâncând pământul.
Tülay, vreau să te întreb ceva. Ascultă cântecul ăsta!
Pun taxă pe aer și-apă Oricum, nimeni nu scapă
Dar de tras tot o să tragi
Cei de sus fură de zor Și ne jefuiesc cu spor
- Ce zici? - Cum adică?
- Nu e politic? - Nici vorbă!
Chiar nu ți se pare politic?
De unde naiba să știu eu?
Ciudat. Atunci lor de ce li se pare așa? Uite, îl cânt altfel.
Cei de sus fură de zor Și ne jefuiesc cu spor
Fi-va tot așa
- Ce zici? - Te gândești prea mult.
- E doar un cântec. - Ai dreptate.
Nu te bagă la închisoare dacă dansezi așa.
Care o fi sentința pentru un dans ca ăsta?
Vreo patru ani.
- Patru ani? - Cam așa ceva.
Sună-l pe Cemal imediat!
ATELIER DE ACTORIE
Lumina!
Doar…
puțină lumină.
Actorilor,
cum pot să vă cred?
E prima mea întrebare. Cum să vă cred?
Transpir. Încep să mă stresez, Seyyal.
E o întrebare retorică, Kumsal.
De fapt, ne spune că nu ne crede. Mișto!
Cum…
pot eu…
să vă cred?
Puteți să ne credeți dacă suntem noi înșine, domnule.
Nu voiam un răspuns. Era o întrebare retorică.
Așa deci! Vezi?
Nu mă puteți face să cred.
Fiindcă actoria
nu se ocupă cu așa ceva.
Ea le arată oamenilor.
Am arătat destule la viața mea.
Fără rețineri.
Nu mă interesează.
Vreau să vă văd pe toți
ca pe niște cutii goale.
Dle Ümit, în ce filme și seriale ați jucat?
În niciunul!
Eu, în două reclame.
Ambele, în timpul Ramadanului.
Am jucat rolul unei bunici, la cină.
Iar în reclamă era un toboșar de Ramadan.
- Am avut o replică. - Bine.
Să ne cunoaștem mai bine!
Eu sunt Ümit.
Sunt aici.
Exist.
Sunt un actor. Dar tu?
Eu sunt Seyyal. Și, da, sunt aici.
Eu sunt Tomris.
Și?
Tomris. Atât.
Eu sunt Kumsal Güneș.
Am jucat în multe filme erotice.
Acum lucrez cu Erșan Kuneri și îmi place.
Toate vom juca într-un spectacol de cabaret.
Sunt Șermin și, crede-mă, sunt aici.
Mă jur că sunt aici.
Te bazezi pe credință.
Îmi place. Ține-o așa!
Iar tu?
Da, domnule. Sunt aici.
Nu, nu ești.
Ba da, dle Ümit.
Ba nu, nu ești.
Nu te pot vedea, nici auzi.
Nu-mi pasă de tine.
Nu te ascult.
Atunci, îmi dați banii înapoi? Vreau să plec.
Acum ești aici!
Te văd și te înțeleg.
Bravo ție! Așa!
A văzut toată lumea?
Dintotdeauna mi-au plăcut oglinzile astea din culise, cu becuri.
E ultimul lucru pe care-l vezi înainte să ieși pe scenă.
De parcă îți spui: „Curând te duci acolo.” Un ultim contact cu realitatea.
E atât de bine.
De-abia aștept.
Eram la Adana, în turneu.
Ieșeam pe scena unui cinematograf deocheat.
Cumplit. Nu tu culise. Nu tu toalete.
Rahatul de administrator ne-a spus să facem pipi în sticle.
Apoi, a apărut un tip frumușel.
A zis: „Iertați-ne! Meritați mai mult decât locul ăsta.
În sala asta rulăm filme erotice.”
Și am văzut afișele filmelor care rulaseră.
L-am întrebat dacă-l văzuse pe unul dintre ele, 2 ouă, un cârnat.
„Ăla-i frățiorul meu! Frățiorul meu!”
Ne-am îmbrățișat și am plâns.
De ce pomenești asta acum?
Vreau să te întreb ceva, Cemal. Chiar tu ai scris ăsta?
E foarte bun. Are porțiuni hazlii.
Fratele meu chiar că e comic. Mai comic decât mine.
Îl imita pe İbiș, servitorul. Mai ții minte?
Și a devenit İbiș, servitorul tont și pițigăiat.
Spunea „İbiș!” așa și mă făcea să râd.
Da, mi-l amintesc pe İbiș.
- Te-am făcut să râzi! - Așa e.
Apoi, ai început să mă faci tu pe mine.
Hai să nu mai vorbim despre trecut!
Altfel, ne certăm.
De ce nu mi-ai dat niciun rol în filmele tale?
Le-ai considerat niște porcării erotice.
Fiindcă nu mi-ai oferit un rol.
Am crezut că erau sub demnitatea ta. N-am vrut să te trag în jos.
- Serios? - Serios.
Te-am invidiat mult.
Și eu pe tine. Încă te mai invidiez.
Mai bine să zicem „te admir”.
Nu, stai așa! N-o îndulci!
A spus clar că era invidios.
Se pare că încă mă mai invidiază. Bine.
Erșan, ce zici de aluziile mele politice?
Sunt bune, dar trebuie să fim mai duri.
Nu-s așa de sigur.
Cu ce ajută să vorbim de „cei de sus”?
E o satiră politică. Satiră.
Să vorbim despre epoca și societatea în care trăim…
- N-ai auzit de așa ceva? - Înțeleg. Întâi faci omul să râdă…
- Apoi să gândească. - Da.
- Plus muzică și dans, pentru atmosferă. - Corect.
Când evidențiezi toate căcaturile,
omul își pune întrebări, apoi, schimbi foaia.
- Exact. - Înțeleg.
Știți ceva? Umorul e foarte important.
Așa e. Iar umorul poate schimba orice.
Vom fi plătiți și pentru repetiții, nu?
Ăsta-i culmea!
Bulă…
- Se duce la vânătoare. Stai așa! - Începe!
Bulă iese la vânătoare cu nevasta.
- Imită un țăran laz. Trebuie! - Nu.
- Nu pot acum. - Fă-o! O să reușești.
- Acum am băut. Termină! - Bine.
Se duc la vânătoare. El are pușcă.
Și dau nas în nas cu un urs.
Ursul le trage câte o labă.
El zboară într-o parte, ea, în alta.
Iar ursul se urcă pe nevastă-sa.
Bulă e leșinat, nevastă-sa îl strigă.
- „Bulă!” - „Bulă!”
- Stai, îl spun eu. - Mai tare.
- Atunci, spune tu bancul! - Nu, te rog!
- „Bulă, ajutor, ursul mi-o trage!” - „Mi-o trage. Mă fute!”
Bine, gata.
Ea de acolo: „Bulă, văleu! Ursul își face de cap cu mine.”
Bulă începe să-și revină și spune:
„Boarfa naibii! De ce nu-i spui că te doare capul?”
Nu înțeleg.
- Deci el… - Frate!
Nu vezi cum a schimbat umorul toată atmosfera?
Băiatul nu s-a prins.
Fii atent!
De fapt, el zice: „Mie îmi spui că te doare capul.
Dacă ai curaj, spune-i asta și ursului.”
- Așa. - Nu?
- Bine. - Sictir!
M-ai întrerupt prea mult.
Nu, l-ai spus bine.
Așa.
- Dar te-ai prins, da? - Îi zice la fel și lui, de-aia… Da.
- „Îi zice la fel și lui.” - Uitasem ce am întrebat.
E foarte important.
Ce-mi aud urechile?
Să ne îmbrăcăm în târgoveți și să vedem chiar noi!
Tu huzurești, pe când lumea flămânzește.
Apoi privesc spre sală?
Altın, spune „lumea flămânzește” cu mai multă convingere.
Poate să schimb pronunția?
Pronunță cum vrei tu, dar fă-o cu convingere.
Erșan, putem lua o pauză?
Un Maribu, băieți?
Sigur, putem să bem.
Poftim!
Maribu, Erșan?
Altın, când spui „lumea flămânzește”,
ai îndoieli de ce spui?
Nici pomeneală. Dimpotrivă.
Vreau doar să-i dau un efect comic.
Adică, sunt un pic sarcastic când pronunț greșit
sau chiar vorbesc serios când spun „lumea flămânzește”?
Poate că unii flămânzesc, dar sunt sarcastici.
Iar el zice: „Gata cu foamea!”
Sau oamenii să zică asta? Nu-mi dau seama.
Întreb doar. Vrei ca oamenii să fie sarcastici?
Ce bâigui acolo?
Erșan, ce spune sultanul aici?
Cacamaca, asta spune.
E bine? M-am înșelat cu voi.
Nu sunteți de cabaret. Serios, voi sunteți oameni de film.
Câteva cadre largi, câteva prim-planuri și gata.
Măcar fetele iau lecții. Nu sunteți de cabaret.
Bună!
Kumsal, cum merge?
Bine, dragule. Nimic nou.
Am o întrebare.
Aveți mingi careva?
Ăsta-i sarcasm, nu?
Ce tot spui?
De ce întrebi de mingi?
Profesorul de actorie le-a spus tuturor
să vină cu o minge.
Serios?
E tare ciudat, Mami.
Tipul e complet cu capul.
- Ce face? - I-a făcut pe toți să plângă.
- Serios? - Să zbiere cât îi ține gura.
I-a spus ceva lui Seyyal. Ce era?
A zis: „Ai complexul lipsei de valoare.”
Dă-l dracului pe tip!
Și s-a purtat ciudat și cu un tânăr.
I-a zis: „Acum, eu îți sunt tată. Scuipă-ți tatăl în față!”
- Foarte ciudat. - M-a lăsat mască.
Dar azi am șișul cu mine.
Dacă vrea să se ia de mine,
îl tai.
Ascultă-mă ce-ți spun!
Vii diseară și mă iei de la secția de poliție.
Ia stai! Aici vorbim de lecții de actorie, nu?
Doamne, ține-mă!
Căcănarul ăla e un escroc.
Fetele s-au aprins și m-au convins.
Aveți mingi?
Kumsal, te implor.
Curând e premiera.
Nu da de belea! Măcar, ferește-ți fața!
Cu ea îți câștigi existența.
Ba nu.
Nu cu fața mea.
Corect.
Oare la prăvălie nu au mingi?
Mă duc să văd. Ciao!
Vezi? Bine că nu m-am dus, că ieșea cu scandal.
Erșan, am ceva să-ți spun.
Știi pasajele cu „cei de sus”, da?
Ar trebui să le omitem, să nu ne complicăm.
- Oricum, lumea se va prinde. - Exact.
Ce propui tu e autocenzură. Nu!
Nu spun asta, Erșan. Doar să nu fim părtinitori.
- Nici vorbă. - Zău!
- Imparțiali! - Nu.
- Bună! - Tomris, nu avem mingi, dacă asta cauți.
Nici vorbă!
Nu mai calc pe la atelierul ăla. E o escrocherie.
- Și faimosul tău „U-C-L-A”? - De fapt, e doar un B-O-U.
Ia loc. Ne trebuie spațiul.
Scena din Roma antică.
O secundă!
De văzut, om mai vedea
De unde va veni…
Veniți și voi!
…izbăvirea
Pun taxă pe aer și-apă Oricum, nimeni nu scapă
Pușculița o s-o spargi Dar de tras tot o să tragi
Cei de sus…
Știi când ți-am spus că o să ne fută?
Acum sunt sigur că o vor face.
E culmea!
De ce ar fute pe cineva care dansează așa?
E cabaret, atâta tot.
De unde va veni izbăvirea
Pun taxă pe aer și-apă Oricum, nimeni nu scapă
Pușculița poți s-o spargi Dar de tras tot o să tragi
De văzut, om mai vedea
De unde va veni izbăvirea
- Izbăvirea - Izbăvirea
O să fie și mai bine.
Nu mă călca pe nervi,
că te omor pe loc!
Ești un nimic. Nu reprezinți nimic pentru mine.
Dar mă supărați, dle Ümit.
Supără-te! Dar canalizează-ți ura spre mingea asta.
Ura ta e în mingea asta.
Joacă-te cu ea! Cu ura ta.
- Fă-o! - Bine, mă joc.
- Pot să întreb ceva? - Ce e?
Vom face ceva legat de actorie?
Dar actoria e o călătorie, Șermin.
Așa deci. Fiindcă am impresia că luăm o pauză lungă.
Ar trebui să pornim la drum.
Scuze!
N-am găsit decât mingea asta mică.
Bun-venit, Kumsal!
Am trecut la un alt model, dar ia loc, te rog.
Așa o să fac.
A zis ceva de alt motel?
Eu unul nici nu mai ascult.
Ai ratat faza cu mingea. Legendară!
Incredibilă!
Dle Ümit, pot să mă duc la toaletă?
Bette Davis a spus odată
că, dacă își dădea vreodată seama că juca un rol,
asta însemna că actrița din ea murise.
Semih, ridică-te!
Semih, ești un ulcior.
Fii un ulcior!
Da.
Domnule, o să fie vreodată un rol de ulcior într-un film?
Sau o să primesc o astfel de ofertă?
De ce joc un ulcior? Nu înțeleg.
Vorbești ca unul care n-a văzut ulciorul lui Dustin Hoffman.
Șermin, voiai să pornim în călătorie, nu?
Atunci, să pornim!
Apropiați-vă!
O să vă rog
să vă atingeți ușor trupurile.
Atinge, Bahriye!
Ümit, chiar am nevoie de toaletă.
Bahriye, atinge! Explorează!
Rușine să vă fie!
Continuați să atingeți! Bahriye poate să plece.
Atingeți! Explorați! Da.
- Fără rușine. - Deloc.
Apucați orice!
Simt ceva.
Explorați! Înșfăcați!
Da.
Acum, luați-vă de mâini! Da. E bine.
Canalizați-vă energia prin respirație.
Respirația unui cuplu care face amor.
Intrăm. Ieșim.
Puteți să terminați.
Terminați!
Caut patru ulcioare pentru cabaretul meu.
Erșan!
Să te văd, cât ești de bărbat!
Sunteți student la noi?
- Cum îți zicea? Ümit? - Da.
- Și tot așa îți zice? - Cum adică?
Ümit, tu ne-o tragi?
E o întrebare retorică. Nu răspunde!
Mă uit la caraghioslâcurile tale de cinci minute, Ümit.
Dar urmez o metodă.
Ce urmărești, Ümit?
- Evident, să scot actorul din… - Nu!
Acum plecăm.
Patru. A fost 5.000 de căciulă? Iau înapoi 20.000 și plecăm.
Nu-i am la mine.
Atinge-ți corpul, Ümit.
Ca înainte. Atinge și pipăie!
Și în buzunarul de la spate. Dă-mi câți bani ai!
Dar mi se pare foarte imoral.
Ümit, nu mă scoate din sărite!
De când aveam trei ani mă uitam la Dümbüllü,
Bedia Muvahhit, Muammer Karaca, Ulvi Uraz… Da?
Frații Kenter.
L-ai văzut pe İzzet Günay pe scenă? Dar pe Sadri Alıșık?
Pe Adile Nașit, Münir Özkul…
I-ai văzut făcând tâmpenii de-astea?
Fii serios!
Uită-te la copiii ăștia!
Spune-le despre viața ta. Zi-le povești! Dar nu-i trage în piept!
- Dar actoria nu e o călătorie? - Nu.
Te caftesc și îți cer și 20.000 de lire.
Îmi dai mingea?
Nu-l lăsa s-o ia. O să-i înșele pe alții.
- Asta e mingea ta? - Da.
Kumsal, dă-mi șișul tău!
Hai, plimbă ursul!
Dacă mă întreabă cineva de ce s-a ales praful de arta actoriei…
O să îi dau numele tău. Nicio grijă. Hai, pa!
V-ați prostit destul. Sunteți gata să deveniți mari vedete?
- Gata! - Gata!
Chiar îmi trebuie ceva mare.
Ce să zic…
Mi-a dat banii înapoi.
Și normal. Ce nesimțit!
Bahriye? Ce mai faci?
Dragul meu Erșan!
- Cum merge? - Bine. Știi și tu…
Ea e Bahriye. A jucat cu mine în Nu-s mătușa ta.
Actorul meu favorit!
Acum îmi amintesc.
Te-ai cam neglijat.
Păi… Ce mai film!
Și a fost o mătușică a-ntâia!
- Asta e pentru slujba la stat? - Cum e?
- E cam prea colorată. - Da.
- E bine în culise, nu? - Minunat!
Da, nu-i așa de rău.
Erșan, uite! Asta e o postură bună de roman?
- Sau să mă las într-o parte? - Nu. E un tip nevinovat.
E senator pentru prima oară. Atât.
- Unde-i frate-miu? - Nevinovat…
Bună, fetelor!
Nu e o sală a-ntâia?
Până și mirosul ei aparte îmi place.
Da. O să rezolve cu mirosul.
Nu, mie îmi miroase bine.
- Unde e fratele meu? - Încă n-a venit.
E repetiția generală și el n-a venit.
- Unde e Mami? - Pe scenă.
Avem un scenariu minunat.
Cu dansuri, muzică și o distribuție grozavă,
se va juca cu sala plină în fiecare seară.
- Crede-mă! - Sigur. Te cred.
Dar e foarte îndrăzneț, dle Muammer.
Cabaret, în vremurile astea!
Când marii maeștri au vântul în pânze…
Doamnă, noi mergem contra vântului.
Ăsta micu' e talentat.
Nu se poate abține.
Drăguț! Dar trebuie să știi să te oprești.
Nu-i așa, dle Erșan?
Am trimis scenariul la poliție.
Așteptăm autorizația prefectului.
- Scenariile se trimit la poliție? - Desigur.
Nicio problemă. Au ordinele lor.
Sigur vom primi autorizația.
Dar am auzit că bate apropouri la cei de sus.
Erșan, pe alea le putem îndulci cu dans și muzică.
Să le îndulcim? Nu.
Dimpotrivă, le amplificăm improvizând când publicul pare că s-a încălzit.
Chiar că ești mare figură!
O dată trăiește omul, nu? Fă-o! Nu te mai gândi!
Erșan!
Te-ai aprins de cum ai ieșit pe scenă. „Amplificăm”?
Dacă oamenii din sală nu se pot exprima, trebuie să o facem noi în locul lor, atât.
Bună dimineața!
Dimineață? E amiază, domnule.
Te așteaptă toți!
Ușurel, omule! Ce naiba!
Dă-mi să citesc!
Mersi, dragule.
- Flori! - De la cine sunt?
„Îți aplaudăm curajul
și îți dorim succes.
Zeki-Metin.”
Cum să nu mă emoționez?
Zeki-Metin, faimoasa pereche?
De parcă ar mai fi și alții!
Prostuța de mine!
Trebuie să merităm iubirea lor.
Să facem o repetiție acum! De dragul lui Zeki-Metin.
- S-o facem! - Nu ne prostim!
Scenariul e la poliție, așa a zis.
Bine. Și ce dacă?
Erșan, oare florile astea chiar sunt de la Zeki-Metin?
Citește. Nu scrie „Zeki-Metin” aici?
Măcăne ca o rață, înoată ca o rață…
Bine, frate!
În regulă.
Zeki-Metin.
Incredibil!
Prieteni!
Încep să înregistrez acum.
- Stai așa! - Seyyal!
- Înregistrez și cu sunet. - Și sunet?
- Bine. Stai, să mă pregătesc. - Vorbește!
- Musicalul ăsta e grozav! - Bine.
- Toți ar trebui să îl vadă. - Așa.
Va fi lansat pe piață?
- Da, dar… - În 194 de țări, ai uitat?
- Așa. - În afară de Germania.
Haide! Caseta asta e pentru mine.
Spune, Kumsal!
Sunt Kumsal Güneș. Necăsătorită, 37 de ani.
- Vrei să spui „divorțată”? - Termină!
Numele meu adevărat e Döne Kiremitçi.
Asta e pentru toți fanii mei.
Înregistrez acum.
- Stai! E și cu sunet? - Da. Spune, Seyyal.
Să mă pregătesc. E beton, foarte bun.
- Ar trebui să-l vadă toți. - Va fi lansat pe piață?
- A zis 194 de țări, nu? - Așa e.
Fără Germania.
E pentru mine. Să-mi aduc aminte de voi.
Ce, spui că o să mor, lăbarule?
Sigur că nu, frate.
Vino aici, Cengo!
Haide!
Kumsal!
Sunt Kumsal Güneș. Necăsătorită, 37 de ani.
- Vrei să spui „divorțată”? - Termină!
Numele meu adevărat e Döne Kiremitçi. Iar asta e pentru fanii mei.
O să revedem asta cândva.
Eu sunt Altın Oran.
Numele meu adevărat… nu vă privește.
Toți au nume de scenă, nu?
Eu îl folosesc pe cel adevărat. Cengo și atât.
- Vino aici cu camera. - Stai așa!
- Bun… - O să spun tot ce știu.
- Stai! - Erșan, înregistrezi?
- Înregistrezi? - Zi…
- Sunt Cemal, fratele lui. - Zi că ești mândru.
- Nici să n-aud. De ce? - Spune că ești mândru!
Ei bine, eu sunt mândră.
Oricum o să vedem asta cu toții.
Către cel care se uită la caseta asta în viitor și mă critică,
să te fut în cur!
- Bine spus, și eu. - Și eu!
Vino, Erșan! Eryetiș înregistrează.
- Hai aici! - Vino, Erșan.
- Haideți cu toții! - Așa.
Spectacolul nostru de cabaret va fi grozav.
Vă asigur! Îl vom revedea cândva.
Iar țara noastră se va fi schimbat mult pe atunci.
- Viață de calic! - Viață de calic!
O să bat multe apropouri!
Fie ca anul 1986 să ne aducă mult noroc!
Ai înregistrat tot?
Scrie și înregistrează bine!
A fost super.
Exersezi, ieși pe scenă și joci rolul.
Să ai emoții la premieră…
Prieteni!
După cum știți,
am cerut prefectului aprobarea pentru scenariu.
L-a aprobat.
- Ce bine! - Da!
- O veste bună! - Super!
Dar vă cer o favoare.
Toată piesa va fi înregistrată.
Desigur.
Deci nu veniți cu improvizații
sau cu propagandă politică.
- Aveți grijă! - Hai!
- S-o facem, Mami! - Da.
Nu ne cere asta!
Scoți: „Cât costă să-mi umpli sacoșa?”
Nu, asta rămâne.
Nu vă abțineți, dacă aveți o replică bună.
Noi vorbim, noi auzim.
- Pentru Dumnezeu! - Bine.
Alegeți-vă cuvintele cu grijă!
- Ajunge! - Să nu ne distrugem!
Haide! Termină, te rog.
Ați auzit?
- Ce anume? - Ce?
Primul-ministru vine la premieră.
- Nu se poate! - Glumești!
Semra și Turgut Özal vor fi în sală.
- Asta e bine, nu rău. - Da.
Tocmai. Nu e rău deloc. E de bine.
- Da? - Probabil.
Să facem o poză, amintire de la ultima repetiție!
Veniți cu toții!
Yunus, pregătește-te!
Haideți, fiecare la locul său!
- Deci vine primul-ministru? - Da, s-a confirmat.
E bine că vine.
- Am belit-o. - Hai, Altın!
- E bine. - Belit-o!
Și Payro e aici. Gata?
Yunus, ești gata?
Așa. Zâmbiți cu toții!
Yunus, fă poza!
Subtitrarea: Nicu Teodorescu