-Dere… -Hva?
-Ser dere på… -Plakaten.
Se på denne. En musikal. Magert liv. Få et godt bilde.
Musikalen Magert liv. Vi er alle med i den.
Vi er alle likt kledd. Sånn pleide det å gjøres.
-Jeg produserte en kabaret! -Jøss!
Det er en kabaret, ikke en film. Den finnes ikke noe sted.
-Så vi… -Vi har aldri hørt om den.
Jeg fikk en idé da.
Jeg ville lage en satire med mange insinuasjoner.
Og det klarte vi. Den var flott. En musikal med mye dans.
Men vi hadde bare én forestilling.
Da var det fullt hus.
Alle ble hjemme. Det var fulle hus og tomme teatre.
Gjett hvorfor.
Vi lagde en kabaret. Heldigvis fikk jeg den filmet.
Jeg er den eneste som har båndet. Jeg sender dere det så dere kan se den.
En visning kan arrangeres, men ingen har den.
Vi fremførte den én gang. Den var flott. En musikal.
Stjel alt, stjel alt sammen Folks penger…
Den hadde gode dansenumre. De alene gjør den verdt å se.
-Så bra. -Se den.
-Det skal vi. -Vi lagde en kabaret også, ja.
-Jeg er nysgjerrig. -Du er flott.
Ta et slikt bilde.
Fokuser på plakaten.
Greit. Bra.
THE LIFE AND MOVIES OF ERŞAN KUNERİ
Og når du slipper taket…
Ser du hvor tydelig det er? Slik.
Å SPILLE MED ÉN PUST
Det høres annerledes ut herfra enn fra diafragma.
Jeg ville sluttet om dette var en greie da jeg begynte.
-Hva i helvete er dette? -Vennen, det…
-Stopp. -Hold den inne.
Der, ja! Diafragma!
Akkurat.
-Min tur! -Vent.
-Kom igjen.
Du får din tur. Nå…
En enorm forskjell.
Hallo.
Tomris?
Han sjekket bare diafragmaet mitt.
Er det kø? Ok.
Hva leser du, vennen? Introduksjon til skuespill?
En flott bok. Gjør det motsatte av det som står i den.
Flott.
Hva skjer med Tomris' diafragma?
Det er ikke bare Tomris. Alle bør gjøre det.
Vi må bruke diafragmaet for å fremføre tiradene og sangene ordentlig.
Jeg skjønner. Sjekket Cengos?
Vi delte arbeidet. Muammer hjelper mennene og jeg kvinnene.
Ok.
Hør her, folkens.
Acting med Ümit Sizdaroğlu.
Du tuller! Er han her i Istanbul?
Hvem er det?
Ümit Sizdaroğlu. En dramalærer på UCLA. Han har åpnet et sted i Nişantaşı.
-Jeg har fått plass på kurset hans. -For noe tøv.
Vi lærte alle kunsten ved å gjøre det. Hva kan Ümit lære oss?
Beklager, hvor skulle jeg føle noe? Jeg skjønte det ikke helt.
Ikke få folk til å tro at jeg gjør noe upassende.
Lavt.
Sånn, ja. Akkurat.
Jeg skal forklare det til alle under gjennomlesningen.
-Jeg føler noe. -Selvsagt.
-Hallo, alle sammen. -Kom.
-Hallo. -Hvordan gikk det, Mami?
Lokalet er ordnet.
Videoopptak også, men ikke helt profesjonelt.
Jeg skulle ikke si det, men her kommer det.
Jeg skal filme stykket.
Båndene skal selges i 194 land, men ikke i Tyskland.
Hvorfor ikke der?
Fordi jævlene misunner oss.
Alle på Jamaica snakker visstnok om Erşan.
Virkelig? Det heter "Erşan" der også?
De har ikke "ş", så de kaller det "Ersan".
Den skal selges i 194 land.
Ta den, hatere!
Uansett,
klokken 10.00 på fredag skal vi lese gjennom hele manuset.
-Erşan, vi har problemer med kostnadene. -Ok.
Vi ønsket Timur Selçuk som komponist, men må gå for Fahri Tuzcu.
Og Sami Torlu tar seg av dekoren i stedet for Osman Şengezer.
Og vi syns jeg bør være produsent i stedet for Haldun Dormen. Ok?
Og Münir Tığlı bør spille i den i stedet for meg!
-Kutt ut! -Vi har ikke råd til dem, Erşan.
Jeg har et spørsmål.
Hvem av dere sier vi bør ha vår egen kabaret?
-Hvem sier det? -Ikke jeg.
Hun sa det sikkert.
Nei, det slo meg ikke engang.
-Jeg. -Eryetiş.
Vet dere hva jeg ser nå?
Et team som står sammen. Jeg skal på prøven. Kom, Cengo.
Erşan, skynd deg om du vil melde deg på kurset.
-Hele Istanbul vil være med. -Hva snakker du om?
Svindleren Sülün Osman lokket også til seg folk.
"Vi var for sene til klokketårnet. Kan vi fortsatt kjøpe broen?"
Jeg har blitt lurt mye. Ikke belær meg. Jeg er allergisk mot tøys.
-Kom, lita. -Lita?
Som i "Felicità". Kom.
Det blir en musikal.
Dette er altså scenen.
Og tro meg, det er Istanbuls beste.
Det er fint, men tregulvet er litt ødelagt.
Det er jo vitsen. Jeg har allerede brukt det.
Man føler seg som en kjempe her!
-Ja. Gutten er litt opprømt. -Selvsagt.
Du vet, vi… Jeg vet ikke.
Vi burde snakke alene om det er nok plass til dekoren her.
-Selvsagt, som dere ønsker. -Takk.
Hvorfor roser du scenen mens jeg pruter?
-Snakker om kjemper! -Men er ikke denne scenen så annerledes?
Det er den. Det har du rett i.
Så mange flotte folk har stått på den.
Güllü Agop, Naşit, Küçük Verjin…
Men de betalte godt også.
Akkurat.
Hun er så slu. Uansett, lurer på om det er fint bak scenen.
Romere, mine brødre…
Men du sa du ikke hadde søsken.
Jeg har kommet for å begrave Cæsar, ikke hylle ham.
Jeg venter ikke en god gjerning. Kom hit, Marcus Antonius.
-Å. -Her er det.
Magert liv. Hvert ord valgt med omhu.
Les det. Du kommer til å gråte.
-Flott. -Skriver Cemal det?
Jeg hadde en avtale med en Kemal Kenan.
Men han tuller i Sommerfugldalen og kan ikke skrive det. Da blir det slik.
Bra.
-Noen sanger? -Skrevet av meg.
Si om du liker det.
-Er jeg fortelleren? -Erşan, kan jeg få den rollen?
-Hva handler kabareten om? -Det er bestikkelser her.
Folk og penger. Og insinuasjoner om regjeringspartiet.
Sjekk om hun er i nærheten. Hun får ikke høre det.
Vis meg insinuasjonene.
Jeg skrev: "Alle på toppen begynte å rane."
En sang heter: "Tar betalt for luft og vann."
Og en sketsj med bestikkelser på slutten.
-Akkurat. Er det alt? -Ja.
Er det alle insinuasjonene? Du skrev bare "på toppen". Er det alt?
Og… Jeg mener…
Så du tror dette vil sette en stopper for bestikkelser?
Er sketsjene morsomme?
Cengo, se meg i øynene.
Tror du det vil ha noe å si?
Alle gir fullstendig faen i det. Virkelig.
Vet du ikke det?
Du, jeg, Mami, jentene… Vi bare danser. Slik.
Ingen bryr seg.
Slik har det alltid vært og vil forbli.
Men hva med de som elsker og applauderer oss?
-Du er fra et rikt nabolag? -Ja, Kadıköy.
Der ser du.
Sannheten gjør vondt.
Ja. Det er derfor jeg elsker scenen. Den er tusen ganger bedre enn sannheten.
Bedre, men dyr.
Bra.
Den burde være mer aggressiv. Den er veldig godt skrevet,
men vær mer aggressiv. Gi meg målebåndet.
Hvor stor kjempe vil du være på scenen?
Er seks meter bra?
Veldig bra.
To her, og der, to til… 14 totalt.
Vi må bli hardere. Manuset burde treffe hardere.
Takk.
Dere vet jeg liker Cemal godt, men jeg syns manuset er litt svakt.
Det er noe annet som bekymrer meg.
Se på alle insinuasjonene om folkene på toppen.
Hvorfor gjør vi egentlig dette?
Det er minst tre eller fire omtaler av "autoritetene" og "keiseren".
Se. Han nevner Çankaya direkte, der presidenten bor.
-Hvor? Er det her? -Her.
Ja, det er her.
En annen replikk er: "Hva koster det å fylle posen?"
Og en omtale av friheter og sånt.
-Får jeg ta en titt? -Her.
Ja. "Folk på toppen". Meningen er tydelig.
Hva syns du, Eryetiş?
-De vil rævkjøre oss. -Oi da!
-Det er så åpenbart politisk. -Det er tross alt en kabaret.
Akkurat.
En kunstner burde selvsagt kritisere samfunnet personen lever i.
Men likevel, jeg skal snakke med Cemal om dette.
Han bør erstatte eller utelate noen deler, eller så bør vi gjøre det litt mykere.
Hva syns du, Altın? Altın?
Hva i… Hvor er de?
Eryetiş!
Alle stakk.
Tülay, jeg har et spørsmål. Hør på denne sangen.
De tar betalt for luft, og de svindler Det vil aldri endre seg
Alle på toppen begynte å rane
-Hvordan er den? -Hva mener du?
-Er den ikke politisk? -Nei!
Er den virkelig ikke politisk?
Hvordan skal jeg vite det?
Så hvorfor syns jeg den er politisk? La meg synge den annerledes.
Alle på toppen begynte å rane Det vil aldri endre seg
-Hva med nå? -Du overanalyserer den.
-Det er bare en sang. -Det er sant.
Man havner jo ikke i fengsel av å danse slik.
Hva ville dommen vært for å danse slik?
Omtrent fire år.
Fire år?
Omtrent, ja.
Ring Cemal med en gang.
SKUESPILL-WORKSHOP
Lys!
Bare…
…litt lys.
Skuespillere, hvordan skal jeg tro dere?
Det er mitt første spørsmål. Hvordan?
Jeg svetter.
Jeg blir stressa, Seyyal.
Det er bare et retorisk spørsmål, Kumsal.
Det første vi hører, er at han ikke tror oss. Flott.
Hvordan skal jeg tro dere?
Vi kan nok få deg til å tro ved å være oss selv.
Jeg søkte ikke et svar. Det var et retorisk spørsmål.
A-ha! Ser du?
Dere kan ikke få meg til å tro. Fordi skuespill handler ikke om det.
Det handler om å vise.
Jeg har vist meg mye frem.
Jeg har ikke holdt igjen.
Jeg bryr meg ikke.
-Hva? -Jeg vil se dere som tomme esker nå.
Herr Ümit, hvilke filmer og serier har du spilt i?
-Ingen! -Jeg har spilt i to reklamefilmer.
Tilfeldigvis var begge under ramadan.
Jeg spilte bestemoren under familiemiddagen.
Det var en ramadan-trommeslager i reklamen, og jeg hadde en replikk.
Ok!
La oss bli kjent.
Jeg heter Ümit.
Jeg er her. Jeg eksisterer. Jeg er skuespiller. Hva med deg?
Jeg heter Seyyal. Og jeg er her.
Jeg heter Tomris.
Og?
Det er alt.
Jeg heter Kumsal Güneş.
Jeg har spilt i mange erotiske filmer. Nå jobber jeg med Erşan Kuneri.
Jeg er fornøyd med det.
Alle skal være med i en kabaret.
Jeg heter Şermin. Og tro meg, jeg er her.
Jeg sverger til Gud at jeg er her.
Du baserer handlingen din på tro.
Jeg liker det.
Og du?
-Ja, min herre. Jeg er her. -Nei, det er du ikke.
Jeg er her.
Nei, det er du ikke.
Jeg kan ikke se eller høre deg.
Jeg bryr meg ikke om deg. Jeg hører ikke på deg.
Kan jeg få pengene tilbake? Jeg vil gå.
Nå er du her!
Jeg ser og forstår deg.
Godt jobbet. Sånn, ja.
Så dere det?
Jeg har alltid elsket disse backstage-speilene med lamper rundt seg.
Du vet det siste glimtet du får før du går på scenen?
Som for å si til deg selv: "Du skal snart på."
Som en siste erkjennelse.
Det er så godt.
Jeg gleder meg.
Vi var på turné i Adana. Vi skulle til å gå på scenen i en kino for voksne.
Forferdelig scene. Ikke noe bakrom. Ingen toaletter.
Den jævelen av en sjef ba oss tisse i tomflasker.
Så dukket en ung smukkas opp.
Han sa: "Tilgi oss. Dere fortjener bedre enn dette stedet. Vi viser sexfilmer her."
Jeg så plakatene av de tidligere viste filmene.
Jeg sa: "Hør her, gutt. Ser du den filmen?
2 egg, 1 pølse. Lillebroren min lagde den!"
Vi klemte og gråt.
Hvorfor forteller du den gamle historien nå?
Jeg lurer på noe, Cemal. Skrev du faktisk dette?
Det er bra. Tidvis veldig morsomt.
Storebroren min er morsom. Morsommere enn meg.
Han pleide å imitere İbiş. Husker du det?
Han ble İbiş, den dumme, høyrøstede tjeneren.
Han sa "İbiş!" slik og fikk meg til å le.
Ja, jeg husker İbiş. Jeg fikk deg til å le mye!
Absolutt.
Og så begynte du å få meg til å le.
La oss ikke snakke om fortiden. Da begynner vi bare å krangle.
Hvorfor ga du meg ingen filmroller?
Du så ned på filmene som sexfilmer.
Fordi du ikke tilbød meg noen roller.
Jeg trodde du var hevet over dem. Jeg ville ikke ta deg med i dragsuget.
-Er det sant? -Ja.
Jeg var misunnelig på deg.
Og jeg var misunnelig på deg. Det er jeg ennå.
La oss kalle det "se opp til".
Nei, vent. Ikke gjør det mykt.
Han sa han var misunnelig.
Og han misunner meg fortsatt. Bra.
Erşan, hva syns du om mine politiske insinuasjoner?
-De er gode, men vi må være strengere. -Jeg er ikke så sikker.
Hva godt kommer av å snakke om "folkene på toppen"?
Det er politisk satire. Det er satire.
Den kaster lys over æraen og samfunnet man lever i. Har du ikke hørt om det?
Ok, jeg skjønner. Man får folk til å le først…
-Så tenke. -Ja.
Og man legger til musikk og dans.
Akkurat.
Og når man kaster lys over alt tullet, vil folk endre væremåte.
-Nettopp. -Ja.
Vet dere hva? Humor er et viktig redskap.
Det er det. Det er ingenting humor ikke kan endre.
Vi får betalt for øvelsene også, hva?
Litt av en fyr.
Temel…
-Han går på jakt. Slutt. -Sånn, ja!
Temel og Fadime går på jakt.
-Laz-imitasjon. Du må det! -Nei.
-Jeg klarer ikke. -Prøv. Det vil demre.
-Jeg er full. Slutt. -Ok.
Temel og Fadime går på jakt. Han har et gevær, og de møter en bjørn.
Bjørnens angrep får dem til å fly. De lander litt fra hverandre.
Bjørnen legger seg oppå Fadime.
Temel er bevisstløs. Fadime roper.
-"Temel!" -"Temel!"
-Vent. Jeg gjør det. -Høyere.
-Fortell vitsen selv, da! -Nei, fortsett.
-"Hjelp, Temel! Bjørnen knuller meg!" -"Den knuller meg!"
Ok, greit.
Hun sier:
"Hjelp, Temel! Bjørnen har seg med meg!"
Temel begynner sakte å våkne og sier:
"Faens hurpe! Kan du ikke fortelle den at du har hodepine?"
Jeg forstår ikke.
-Så han sier… -Bror.
-Ser du hvordan humor endret stemningen? -Gutten skjønte ikke vitsen.
Hør på meg nå.
Han sier: "Du sier alltid til meg at du har hodepine.
Si det samme til bjørnen om du tør."
-Ja. -Ja?
-Ok. -Drit og dra.
-Du avbrøt meg for mye. -Nei, du fortalte den godt.
Greit.
-Du skjønte vitsen, hva? -Hun sier det samme til ham, så… Ja.
-"Hun sier det samme til ham." -Hva spurte jeg om?
Det er et viktig redskap.
Hva er det jeg hører? Vi kler oss som vanlige folk og ser selv.
Du lever det søte liv mens folk sulter.
Ser jeg på publikum da?
Altın, si "folk sulter"-replikken med mer overbevisning.
Skal jeg uttale det annerledes?
Velg selv, men gjør det med overbevisning.
Kan vi ta en liten pause?
Maribu, folkens?
Ja, vi kan drikke.
Vær så god.
Maribu, Erşan?
Altın, når du sier at folk sulter, tviler du på det eller noe sånt?
Nei. Tvert imot.
Jeg vil bare legge til den komiske effekten.
Jeg mener, er jeg sarkastisk med litt feil uttale,
eller mener jeg det når jeg sier at folk sulter?
Kanskje folk sulter, men han er også sarkastisk
og sier: "Ingen sult. Ingen vil gå under."
Eller burde folket si det? Jeg vet ikke.
Jeg bare spør. Sier du at folket burde være sarkastiske?
Hva babler dere om?
Erşan, hva sier sultanen her?
Eselpikk, sier han.
Greit? Jeg tok feil av dere. Dere er ikke egnet for kabareter.
Dere er filmfolk.
Noen vidvinkelbilder, noen nærbilder.
Jentene tar i det minste timer! Dere er uegnet!
Hallo, alle sammen.
-Hvordan går det, Kumsal? -Bare bra. Samme gamle.
Jeg har et spørsmål. Har dere baller her?
Det er sarkasme, ikke sant?
Hva snakker du om?
Hvorfor spør du om baller?
Dramalæreren ba alle ta med seg en ball.
Er det sant?
Det er så rart, Mami. Fyren er splitter pine gal.
-Hva gjør han? -Han fikk alle til å gråte utenom meg.
-Virkelig? -Folk strigråt!
Han fortalte Seyyal noe. Hva var det igjen?
Han sa: "Du har et verdiløshetskompleks."
-Faen ta ham! -Han var rar mot den unge mannen også.
Sa ting som: "Nå er jeg faren din.
Spytt faren din i ansiktet!"
-Så rart. -Jeg ble forvirret.
Men jeg har med meg springkniven i dag.
Hvis han kødder med meg, skal jeg kutte ham opp. Tro meg.
Du må hente meg fra Teşvikiye politistasjon i kveld.
Vent nå litt. Vi snakker om dramatimer, ikke sant?
Herlighet!
Jævelen er full av triks. Jeg ble revet med av jentenes hype.
Har du baller?
Hør her, Kumsal, jeg ber deg.
Premieren nærmer seg. Unngå trøbbel.
Ikke bli slått i ansiktet. Det er levebrødet ditt.
Nei.
Ikke ansiktet.
Akkurat.
De selger vel baller oppi gata?
Jeg skal sjekke. Ciao.
Hadde jeg dratt dit, ville det blitt slåsskamp.
Erşan, la meg si noe før vi starter.
Du vet at "folk på toppen" blir nevnt og sånn?
Vi bør fjerne det og ikke komplisere ting.
-Alle ville tatt referansen uansett. -Nettopp.
Det du foreslår, er selvsensur. Nei!
Jeg sier bare at vi bør unngå å ta parti.
-Nei. -Vær så snill.
-Vi tar ikke parti. -Nei.
Hallo.
Tomris, hvis du leter etter baller, har vi ingen.
Aldri i livet. Jeg dropper workshopen. Den er bare lureri.
Hva med din dyrebare "U-C-L-A"?
Det er L-U-R-E-R-I.
Sett deg ned litt. Vi trenger gulvet.
Vi tar Roma-scenen.
Gi meg et øyeblikk.
Bare se hvem det blir
Som kommer og…
Bli med meg.
…redder oss
De tar betalt for luft, og de svindler
Å knuse sparegrisen er ikke nok
Alle på toppen…
Du husker jeg sa jeg trodde de ville rævkjøre oss?
Nå er jeg helt sikker.
Det er latterlig.
Hvorfor skulle de det over slik dansing? Det er bare en kabaret.
Som kommer og redder oss
De tar betalt for luft, og de svindler
Å knuse sparegrisen er ikke nok
Bare se hvem det blir
Som kommer og redder deg
-Redder deg -Redder deg
Hei!
Det blir nok bedre.
Ikke gå meg på nervene. Da dreper jeg deg på stedet.
Du betyr ingenting.
Du betyr ingenting for meg.
Men du gjør meg trist, herr Ümit.
Vær trist! Men kanaliser hatet inn i ballen.
Hatet ditt er i den.
Lek med den. Lek med hatet.
Sett i gang!
Ok, jeg leker.
Får jeg spørre om noe?
Ja?
Skal vi gjøre noe relatert til skuespill?
Men skuespill er en reise, Şermin.
Ja. Og jeg syns vi tar en lang pause nå. Kanskje vi snart bør komme oss av gårde.
Unnskyld.
Jeg fant bare denne lille ballen.
Velkommen, Kumsal.
Vi har byttet mønster, men sett deg.
Greit.
Sa han at vi byttet til ønsker?
Jeg hører ikke etter lenger.
Den delen med ballen var legendarisk. Det ballet på seg!
Herr Ümit, får jeg gå på do?
Bette Davis sa en gang:
"Hvis jeg innser at jeg spiller,
må skuespilleren i meg ha dødd."
Semih, reis deg.
Semih. Du er en mugge.
Vær en mugge.
Ja.
Blir det noen gang en åpning for en rolle som mugge i en film?
Og vil jeg bli tilbudt den?
Hvorfor spiller jeg en mugge?
Sagt som en som ikke har sett Dustin Hoffmans mugge.
Şermin, du ville vi skulle begynne på en reise, hva?
Ja.
La oss begynne på reisen, da.
Samle dere rundt.
Nå vil jeg at dere skal berøre kroppene deres langsomt.
Bahriye, berør!
Ümit, jeg må virkelig på do.
Berør, Bahriye! Ja! Utforsk!
Skam dere!
Fortsett å berøre. La Bahriye gå.
Berør. Utforsk. Ja.
-Ingen skam. -Ingen.
Ta tak i det du berører.
Jeg føler noe.
Utforsk. Grip tak.
Ja. Ta hverandre i hendene.
Ja, bra.
Kanaliser energien din til pusten.
Pusten av et par som elsker.
Vi går inn. Vi går ut.
Dere får nå klimaks nå.
Sett i gang!
Jeg vil ha fire mugger til kabareten min.
Erşan.
Forklar deg nå. Kom igjen.
Er du en deltager?
-Hva var navnet? Ümit? -Ja.
-Er det fortsatt Ümit? -Hva mener du?
Ümit, svindler du oss?
Det er et retorisk spørsmål. Ikke svar.
Jeg har observert tøvet ditt i fem minutter, Ümit.
Men jeg følger en metode.
Hva er målet ditt?
Å få skuespilleren inni til å…
Stopp!
Vi går nå.
Fire folk. 5000 lira hver?
Jeg tar tilbake de 20 000, så går vi.
Jeg har ikke det.
Ta på kroppen din. Slik som tidligere. Berør og føl.
Sjekk baklomma di.
Gi meg pengene du har der.
Dette er ekstremt umoralsk.
Ümit, ikke gjør meg sint.
Siden jeg var tre år…
Alle så på Dümbüllü,
Bedia Muvahhit, Muammer Karaca, Ulvi Uraz… Ikke sant?
Kenter-søsknene.
Har du sett İzzet Günay på scenen? Eller Sadri Alışık?
Adile Naşit, Münir Özkul…
Har du sett dem gjøre de rare tingene?
Være ekte.
De er som små barn.
Fortell dem om livet ditt. Men ikke rævkjør dem, er du snill.
Er ikke drama en reise?
Nei. Jeg skal banke deg opp og ta 20 000 lira for det.
Får jeg ballen min?
Ikke la ham ta den, Erşan. Slyngelen vil lure andre.
-Er dette din ball? -Ja.
Kumsal, få springkniven din.
Undervis et annet sted.
Hvis jeg en dag blir spurt om hvorfor skuespillerkunsten har tapt seg…
Da skal jeg gi dem navnet ditt. Tro meg. Gå nå.
Dere har tullet nok. Er dere klare for å bli kjemper på scenen?
-Klar! -Klar!
Jeg trenger noe enormt.
Jeg mener…
Han ga meg pengene mine.
Slik han burde. For en kødd!
Bahriye? Alt vel?
Min kjære Erşan!
-Hvordan går det? -Bare bra. Du vet…
-Vi spilte i Flørtetanter sammen. -Favorittskuespilleren min!
Nå husker jeg deg.
Du ser gammel ut nå.
Ja, ja. For en film det var!
Hun spilte den maskuline tanta.
-Er det til kontorscenen? -Hva med dette?
-Litt for fargerikt. -Ja.
-Bak scenen går det bra, ikke sant? -Fantastisk!
Det er ikke så ille.
Se, Erşan. Er dette en god romersk positur?
-Eller skal jeg senke en skulder? -Nei! Han er en uskyldig fyr.
Det er første gang han blir senator.
Hvor er broren min?
Hei, jenter!
Flott lokale, ikke sant?
Det har til og med en distinkt lukt.
Ja. De skal gjøre noe med den.
Nei, det lukter godt.
-Hvor er storebror? -Han har ikke kommet.
Det er siste prøve, og han er ikke her.
-Hvor er Mami? -På scenen.
Vi har et veldig godt manus.
Med dansenumrene, musikken og de gode skuespillerne
blir det fullt hus hver kveld vi opptrer.
-Tro meg. -Absolutt. Jeg tror deg.
Men dette er veldig vågalt, herr Muammer.
En kabaret i dette klimaet!
Når de sanne mesterne er i siget.
Frue, vi drar ikke dit vinden blåser.
Gutten har det i seg.
Han kan ikke dy seg.
Så søtt! Men noen ganger må man dy seg. Ikke sant, herr Erşan?
Manuset har blitt sendt til politiet. Vi venter på guvernørens godkjennelse.
Sendes manusene til politiet?
Selvsagt.
Det går bra. De følger bare ordre.
Det blir nok godkjent.
Ja. Men jeg har hørt det er insinuasjoner om folkene på toppen.
Samme det, Erşan. Vi kan dempe dem med litt dans og musikk.
Dempe? Aldri!
Jeg skal fyre dem opp med impro når publikum virker oppspilt.
Du er noe for deg selv.
Man lever bare én gang. Gjør det, ikke tenk.
Erşan.
Du ble umiddelbart revet med. "Fyre opp"?
Hvis publikum ikke kan uttrykke seg,
må vi gjøre det for dem og ikke holde igjen.
God morgen.
Morgen? Klokken er tolv! Alle venter!
Ta det med ro, kompis.
La meg lese fra manuset.
Jøye meg!
Takk, kjære deg.
-Blomster! -Hvem er de fra, Erşan?
"Vi applauderer motet ditt og ønsker deg suksess.
Zeki-Metin."
Du tuller!
Selvsagt blir jeg emosjonell!
Zeki-Metin, den berømte duoen?
Som om det finnes noen andre!
Dumme meg!
Vi må være deres kjærlighet verdig.
La oss øve nå. For Zeki-Metins skyld.
-La oss gjøre det. -Ta dette på alvor.
Manus går til politiet, sier hun.
Greit. Hva nå?
Erşan, er blomstene virkelig fra Zeki-Metin?
Les det. Står det "Zeki-Metin" her?
Ser det ut som en and, svømmer som…
Ok, broder.
Greit.
Zeki-Metin.
Utrolig!
Folkens.
Jeg spiller inn en video nå.
-Vent. -Seyyal.
-Den tar opp lyd også. -Lyd også?
-Ok. Jeg må gjøre meg klar. -Snakk.
-Jeg syns denne musikalen er helt rå! -Bra.
-Alle bør se den. -Ja.
Blir den utgitt?
-Ja, men… -Han sa i 194 land.
-Herlig! -Ikke i Tyskland.
Rolig. Videoen er bare for meg.
Kom igjen, Kumsal.
Jeg heter Kumsal Güneş. Jeg er 37 år og singel.
-Mener du ikke skilt? -Slutt!
Mitt egentlige navn er Döne Kiremitçi.
Dette er til fansen min.
Jeg filmer, folkens.
-Vent. Tar den opp lyd også? -Ja. Kom igjen, Seyyal.
Jeg må gjøre meg klar. Jeg syns den er helt rå.
Alle bør se den.
Blir den utgitt?
-Han sa i 194 land. -Ja.
Ikke i Tyskland.
Den er til meg. Som et minne om dere.
Sier du at jeg vil være død?
Selvsagt ikke, broder.
Kom hit, Cengo.
Kom.
Kumsal.
Kumsal Güneş. Jeg er 37 år og singel.
-Mener du ikke skilt? -Slutt!
Mitt egentlige navn er Döne Kiremitçi. Dette er til fansen min!
Vi skal se på dette i fremtiden.
Jeg heter Altın Oran. Mitt egentlige navn er… ikke din sak!
Alle har et scenenavn, hva?
Jeg bruker mitt ekte navn. Det er bare Cengo.
-Ta et nærbilde av meg. -Vent.
-Greit… -Jeg forteller alt jeg vet.
-Vent. -Erşan, hva filmer du?
-Blir jeg filmet? -Si…
-Jeg er Cemal, storebroren. -Si du er stolt.
-Ikke faen! Hva er vitsen? -Bare si du er stolt.
Jeg er stolt.
Vi skal alle se på dette uansett.
Den som ser på dette og snakker bak ryggen min i fremtiden,
kan dra til helvete!
-Enig! -Jeg er også enig!
Kom, Erşan. Eryetiş kan filme.
-Bli med oss. -Kom hit, Erşan.
-Samle dere. -Her.
Folkens, kabareten vår blir fantastisk.
Vi skal se den om mange år.
Og landet vårt vil ha forandret seg mye!
-Magert liv! -Magert liv!
Jeg skal ha mange gode insinuasjoner!
Måtte år 1986 bringe oss alle lykke!
Fikk du med alt?
Han skriver og filmer godt!
Det var flott.
Du øver, går på scenen og opptrer.
Er nervøs for premieren…
Folkens.
Som dere vet,
sendte vi inn manuset til guvernørens kontor for godkjenning.
Det ble godkjent.
-Puh! -Ja!
-Gode nyheter. -Supert.
Men dere må gjøre meg en tjeneste.
Hele stykket skal spilles inn.
Selvsagt.
Så vennligst avstå fra å improvisere eller delta i politisk propaganda.
-Pass på. -Kom igjen!
-La oss gjøre det, Mami. -Ja!
Ikke be om det.
Kan du fjerne det om å fylle posen?
Nei, den replikken blir. Ikke hold igjen om du har en god replikk.
Ordene faller for døve ører.
-For guds skyld… -Greit!
Velg ordene deres med omhu, som jeg sa.
-Nok. -La oss ikke ødelegge for oss selv.
Kom igjen. Slutt.
Har dere hørt det?
-Hørt hva da? -Hva?
Statsministeren kommer.
-Nei! -Du tuller!
Semra og Turgut Özal vil være blant publikum.
Det er bra, ikke dårlig.
Ja.
Dette er slett ikke ille. Det er bra.
-Er det? -Jeg antar det.
La oss ta et bilde som en suvenir fra vår siste prøve.
Samle dere rundt.
Yunus, gjør deg klar.
Kom igjen. Innta plassene.
Statsministeren kommer?
Ja, det er bekreftet.
Det er bra.
-Vi sliter nå. -Kom.
-Det er bra. -Sliter!
Payro er her også. Klare?
Klar, Yunus?
Greit. Smil, alle sammen.
Yunus, ta bildet.
Tekst: Rune Kinn Anjum