"Bija ligzda pirms Ziemassvētkiem".
Labi, plāns ir tāds.
Tu mani pamodināsi, kad būs rīts, vai arī es pamodināšu tevi.
Kurš pamodīsies pirmais.
Sallij, ir jau vēls. Tev vajadzētu gulēt.
Kas var aizmigt Ziemassvētku vakarā? Tas ir pretdabiski.
Bet, ja tu negulēsi, Santa neatnāks.
Laba doma. Tu man varētu pastāstīt vakara pasaciņu.
Nu, sensenos laikos dzīvoja…
Es laikam nezinu nevienu labu vakara pasaciņu.
"Bija vakars pirms Ziemassvētkiem.
Sarakstījis Snūpijs ar lielu Klementa Klārka Mora palīdzību."
Paldies, draudziņ.
"Bija vakars pirms Ziemassvētkiem, Rāms bija viss gaiss,
Neviens nekustējās, Vudstoks vienīgais.
Pie ligzdas bij' rūpīgi zeķe piekārta,
Viņš cerēja - No svētā Nikolaja tiks dāvana kāda.
Bij' putniņš ierausies siltā gultiņā,
Bet cukurplūmes ņirbēja galviņā."
Pagaidi. Kāpēc lai putns sapņotu par cukurplūmēm?
Nākamais jautājums. Kas ir cukurplūme?
Laikam jau plūme ar cukuru.
Izklausās loģiski. Kas ir plūme?
Tāda kā sulīga sukāde.
Skaidrs. Un kas ir sukāde?
Atgriezīsimies pie stāsta.
"Kad naktī klusajā Bija dzirdama graboņa,
Vudstoks ligzdā uztrūkās, Lai saprastu, kas notika.
Bet ko viņa acis izbrīnā redzēja?
Astoņi ziemeļbriedīši Un mazas kamaniņas slīdēja.
Tiešām - Santaklauss Ar savu komandu atnāca.
Viņš iesvilpās, iesaucās Un visus vārdā nosauca:
"Nāc, Konrād! Nāc, Bill! Nāc, Roj! Nāc, Heriet! Nāc, Olivjē! Nāc, Fred!""
Paga, atpakaļ.
Kas tas par ziemeļbrieža vārdu - Freds?
Kas noticis ar Skrējēju, Dejotāju, Preceli un Šniceli?
Es lasu to, kas te rakstīts.
Atgādini, uzrakstīšu autoram dusmīgu vēstuli.
Kā jau es teicu…
"Svētais Nikolajs izsaucās: "Mums jāizvadā dāvanas,
Es palidot nevaru. Vai līdzēsiet šķērsot kupenas?"
Māju jumtiem pāri Ziemeļbrieži lidoja,
Kamanās rotaļlietas Un svētais Nikolajs sēdēja.
Un kas uz tā ziemīgā jumta Tālāk notika?
Katrs sīkais nags griezās un dejoja."
Tātad uz viena jumta bija astoņi ziemeļbrieži, Santa un ragavas?
Cerams, viņiem tas jumts bija apdrošināts.
Nešķiet, ka tu sāc nogurt, ne?
It nemaz.
"Vudstoks izbrīnā skatījās, Ne skaņu nedvesa,
Kad svētais Nikolajs Pa skursteni zemē kāpa.
Viņa acis… Kā tās mirdzēja!
Vaigu bedrītes smaidīja!
Kā rozes vaidziņi, Deguns kā kazene!
Deguns bij' liels, Un puncis - kā bumba,
Tas smejoties kratījās Kā želejas bļoda.
Ne rēja, ne runāja, Bet pie darba uzreiz ķērās.
Zeķes piepildīja, Tad pēkšņi riņķī griezās.
Tad noslēpumaini ķepu augšā pacēla…
Viņš viegli gaisā pacēlās Un jumtu pameta.
Kā viņš uzsauc, Vudstoks dzirdēja,
Kad viņš prom aizbrauca…
Priecīgus Ziemassvētkus visiem!
Lai laba naksniņa!"
Nu, tas bija labs mēģinājums, lielais brāli.
Kā es tagad varēšu aizmigt?
Varbūt palīdzēs glāze piena.
PIENS
Viņš atnāca! Santa atnāca!
Nu mēs nekad vairs nevarēsim gulēt!
"Laime ir došanas dāvana".
Sveika, Sallij. Ko tu dari?
Es rakstu vēstuli Santam.
Lai būtu efektīvāk,
man ir šādas kategorijas: lelles, rotaļlietas un "pārsteidz mani".
Tas ir ļoti garš saraksts.
Esmu bijusi ļoti paklausīga.
Un nav pierādījumu, lai apgalvotu pretējo.
Tā. Gatava.
Vai tu varētu būt labs lielais brālis un to aizsūtīt?
Labi izskaties, Santa.
Neaizmirsti man atnest tās kamanas, ko lūdzu.
Es gribu beisbola nūju. Koka vai alumīnija.
Es gribu raķetes modeli.
Un es gribu makšķeri.
Es gribu jaunu grāmatu.
-Es gribu sfagnus. -Es gribu flīģeli.
Jaunu grāmatplauktu.
Es gribu mieru pasaulē. Vai jaunu svīteri?
Visu laiku tik dzirdu tos divus vārdus.
Nevis "priecīgus Ziemassvētkus" vai "jaukus svētkus",
tikai "es gribu, es gribu, es gribu".
Es minēšu, tu raksti vēstuli Santam.
"Zeltīta barības bļodiņa, motocikls, olimpiskā izmēra baseins"?
Tu tiešām ceri to visu dabūt?
Jā, esi bijis paklausīgs, bet vai nebūtu labāk,
ja tu vairāk domātu par došanu nekā saņemšanu?
Nu vismaz es tā domāju.
Īstenībā tieši tā es darīšu.
Man tikai jāizdomā, ko es varētu uzdāvināt.
Tam nav jābūt nekam smalkam, tikai no sirds.
Šie būs visu laiku lieliskākie Ziemassvētki.
Ko lai uzdāvina?
Apsveikumu kartītes? Nē.
Dzejoli? Nē.
Kēksu? Nē.
Tas ir grūtāk, nekā domāju.
Kartons? Plastilīns?
Pareizi.
Mēs varam katram mūsu draugam uztaisīt pa mākslas darbam.
Lieliska ideja, puis.
Ar plastilīnu nav viegli.
Bet, nedaudz papūloties… var uztaisīt kaut ko īpašu.
Tā ir krūze.
Varbūt tai nevajag osiņu.
Tas būs lieliski. Ķeramies pie darba!
Šī ir pēdējā.
Es to saukšu par "sirdsmākslu".
Pareizā attieksme.
Tā. Santa, neaizmirsti, ko mēs lūdzām.
Priecīgus Ziemassvētku, Piparmētru Petij. Šo es izgatavoju speciāli tev.
Paldies, Čak.
Man bija prieks.
Jaukus svētkus, Frenklin.
Oho. Paldies, Čārlij Braun.
Kas tā ir? Papīru prese?
Nav ne jausmas. Man ir beisbolbumbiņu statīvs, jā?
Paldies, Čārlz. Man noderēs.
Jā, paldies, Čārlij Braun.
Tas lieliski derēs manai kolekcijai.
Visiem priecīgus Ziemassvētkus!
Varbūt tā ir lietus tvertne?
Manējā varētu būt durvju atdure.
Es to saucu par "sirdsmākslu".
Manējā ir caurums.
Jā.
Paldies, Čārlij Braun. Tas raisa iztēli.
Nav par ko, Linus. Priecīgus svētkus!
Es jūtos lieliski. Esmu dāvināšanas gara pārņemts.
Sirdsmāksla? Drīzāk prātmežģis.
Es nesaprotu. Kas tas ir? Tā nav spēle. Ar to nevar rotaļāties.
Un tavējā ir caurums.
Kāpēc Čārlijs Brauns mums uzdāvināja šos krāmus?
Kas tev nepatīk?
Viņš mani dzirdēja?
Es tikai nezinu, kas tas ir.
Mirklīti!
Man ir ideja.
Laikam mans plāns nemaz nebija tik labs.
Sviests.
Mums patīk tava sirdsmāksla, Čārlij Braun. Tā ir tik radoša.
Tiešām?
Priecīgus Ziemassvētkus, Čārlij Braun!
LAIME IR… DOŠANAS DĀVANA
"Nevērt vaļā līdz…".
Santam šogad nebūs grūti atrast tavu būdu.
Vēl kas, tev nupat pienāca šis.
Bet te rakstīts: "Nevērt vaļā līdz Ziemassvētkiem."
Tev būs jāgaida vēl vienu nakti līdz…
Vai arī vari vērt vaļā tagad.
Arī rakstīts, ka nekādā gadījumā nedrīkst atvērt līdz…
Snūpij, zinu, ka esi sajūsmā, ka rīt ir Ziemassvētki.
Bet, ja tu visas dāvanas atvērsi tagad,
tev nebūs ko atvērt Ziemassvētku rītā.
Bet labās ziņas ir tādas, ka tev ir vēl viena dāvana.
Un šī ir no manis.
Paga. Varbūt paglabāšu iekšā.
Gribu, lai tu vari kaut ko gaidīt.
Kur man paslēpt Snūpija dāvanu, lai viņš neatrastu?
Nē.
Izcili.
Vai tā ir man, lielais brāli?
Tā ir Snūpijam. Viņš savas dāvanas ver vaļā par agru.
Gribu, lai viņš saprot: dažas lietas ar gaidīšanu kļūst labākas.
Nu, neslēp skapī! Tā būtu pirmā vieta, kur es meklētu.
Kā tagad?
Mani neapmuļķotu.
Paskatīsimies. Sūzijas Čučijas acu maska gulēšanai.
Sūzijas Čučijas flaneļa halāts… bālzilā krāsā ar lavandas krāsas detaļām.
Bet kur ir mana…
-Mamma. -Sūzija Čučija!
Dažas lietas ar gaidīšanu kļūst labākas.
Man būtu jāpagaida.
Tiksimies no rīta, Sūzij Čučij.
Mamma.
Mamma. Mamma, mamma, mamma.
Mamma.
Mēs uzvarējām. Tas ir Ziemassvētku brīnums.
Es zinu, cik ļoti gribi atvērt to dāvanu.
Es agrāk biju tāda kā tu. Bet, kā saka mans lielais brālis…
Ja tu visas dāvanas atvērsi tagad,
tev nebūs ko atvērt Ziemassvētku rītā.
Apsēdies! Mēs varam Ziemassvētku rītu gaidīt kopā.
Priecīgus Ziemassvētkus!
Snūpij, redzu, ka esi atradis savu dāvanu.
Lepojos, ka tu gaidīji.
Vari tagad vērt vaļā. Cerams, tev patiks.
Kas tā par dāvanu?
Tā ir kaste, kas ir vēl vienā kastē, tad vēl vienā kastē, vēl vienā kas…
Labi. Sapratu domu.
Snūpijam visvairāk patīk dāvanas atvērt.
Nav svarīgi, kas ir iekšā.
Priecīgus Ziemassvētkus, draugs.
-Es zināju. -Mamma.
Šķiet, ka tiešām bija vērts gaidīt.
Nez vai kaut kas ir arī man.
Pagaidi!
Pagaidi mani!
PAMATĀ ČĀRLZA M. ŠULCA RIEKSTIŅU KOMIKSS
Tulkojusi Laura Hansone