Шоу Снупі
«Краще пір'я».
Чудовий день, щоб спостерігати за птахами.
Марсі, тут нема птахів.
Може, вони пішли на обід.
Пограємо баскетбол?
Зачекай. Скоро з'являться.
Вам сподобається спостерігати, сер.
Це так цікаво, бо птахи дуже різні.
Якби ви були пташкою, то якою?
Не знаю. Якоюсь барвистою.
Як ота.
Непогано, сер. Сизойка блакитна.
У неї яскраве блакитне пір'я.
Я не проти бути сизойкою. Блакитне мені личить.
Глянь на того малого.
Що про нього пише в книжці?
Погляньмо.
Мабуть, це рідкісна швейцарська гірська пташка.
Класно мати таку велику пір'їну.
Іще один.
Що в книжці пише про рожеве пір'я?
Це або рожевий соловей, або дуже маленьке фламінго.
Ти коли-небудь думала, якою б пташкою хотіла стати?
Постійно, сер.
Це кукабара.
Вона славиться своїм сміхом і дуже популярна.
Не така популярна, як ця. Оце яскравий птах.
Ідеальний день, щоб розслабитися на природі.
Природа не дуже розслабляє.
Гляньте на дерево.
Яка гарна жовта пташка.
Моя улюблена.
Проста, але з характером.
А я завжди казала, Марсі,
характер далеко заведе.
Правда, сер. Щира правда.
А це таки смішно.
«Втрачена ковдра».
Так, Лайнусе.
Іди на поле й покажи нам гоум-ран.
Аякже, Чарлі Браун.
Тільки мій брат приходить на бейсбольний матч з ковдрою.
З нею він краще грає.
Швидше пробіжить бази – швидше вернеться до ковдри.
Зараз побачимо.
Добре вдарив. Біжи, Лайнусе!
Гоум-ран!
-Так! Юху-у! -Молодець!
-Бачиш? -Брате мій!
Не віриться, що міс Отмар дозволяє тобі брати її у школу.
Це реквізит.
Ми якраз вивчаємо великі європейські кораблі.
Бачу землю!
Який же йолоп.
Я купила нам баранців.
Але відерце триматиму я. Частуйтеся.
Несправедливо! Я не дістаю!
Кхе-кхе.
Прийдемо додому і виперемо ковдру.
Який чудесний фільм.
Герой жив у печері сам-самісінький, навіть без телевізора.
Бо він був вовк-одинак.
Ти б теж так міг.
-Точно. -Ти? Ха!
Ти без ковдри й дня не витримаєш.
Витримаю.
-Доведи! -Добре.
Зараз же й доведу.
Мій брат – вовк-одинак.
Ще побачимо.
Так і знала!
І п'ять секунд не витримав.
На лавці багато скалок.
То поклади на м'яку траву.
Там багато комах.
Просто визнай поразку.
Вовка-одинака ніщо не здолає.
Снупі, візьми мою ковдру.
Бережи її.
Ніякого прямого сонячного світла
і, виправши, не накрохмалюй.
Сушарка на мінімумі!
Снупі, вечеря!
Я в порядку.
Знаю, Снупі береже мою ковдру.
Ти віддав ковдру Снупі?
Чим ти думав?
Я думав, що буду як герой фільму,
якому нічого й нікого не треба.
Вовк-одинак.
Але не можу. Я не герой. Я не вовк.
Я не виживу в печері без телевізора!
Як справи, Лайнусе? Ти якийсь стривожений.
Усе чудово.
Я нітрохи не сумую за м'якою, заспокійливою ковдрою.
Молодець.
Снупі! Де моя ковдра?
Ти дав мою ковдру пташці?
То де вона?
Так і знав! Ковдра пропала!
Кинута напризволяще без моєї заспокійливої руки.
Чому я такий довірливий?
Тут ти її покинув?
Сховав між гілками?
Ти сховав її на дереві, щоб захистити від небезпек. Мудро.
Тут її не видно.
Зачекайте мене!
Розумію.
Ти закопав її як скарб, щоб ніхто не знайшов.
Нічого не бачу.
Ти точно закопав її тут?
Я…
Народ! Агов!
Невже життя в печері таке?
У кіно воно було цікавіше.
Моя ковдра!
Ти мене врятувала.
Більше мене ніколи не покидай.
Я знала, що ти й дня не витримаєш.
Такий з тебе вовк-одинак.
Вовки-одинаки переоцінені. Мені більше до вподоби зграї.
Ходімо, народ. Почастую вас лимонадом.
Зачекайте мене.
«Якось у небі».
Які ж хмари красиві.
Нагадують великі м'які клубки цукрової вати.
З погляду науки
хмари складаються з кристалів льоду й пилу, сер.
Ота схожа на котел відомого паровоза –
Летючого шотландця.
Лайнусе, а ти що бачиш?
Та хмара має довершену форму, світло й тіні Роденових скульптур.
Ніби перша чернетка «Мислителя».
А ти що бачиш, Чарлі Браун?
Я хотів сказати, що камінь, але передумав.
Я нічого не бачу. Це ж просто хмари.
Увімкни уяву.
Отам.
Ота хмара схожа на морозиво в ріжку.
Чудово. Я його не бачу і тепер я голодна.
Тепер те морозиво більше схоже на собачу кістку.
Точно. Справді нагадує кістку.
Бачиш ці кучеряві хмаринки?
Шарувато-купчасті.
Схожі на морські хвилі.
Ти про ті?
Саллі, це птахи.
Чому ніхто не питає, що я бачу, коли дивлюся на хмари?
Що ти бачиш?
Акулу!
Величезну акулу з величезними зубиськами.
Дивіться, це вже не акула.
А безлюдний острів.
Ця хмара тепер страшенно висока.
Ви знаєте, що це значить.
Це більше не острів, а…
Вулкан!
Ну все! Я здаюся.
Ми пів дня тут пролежали, а я так нічого й не…
Заждіть! Там. Я щось бачу.
Нарешті щось побачила!
Лютий динозавр.
-Точно. -І я бачу.
Тільки погляньте.
Тепер вона більше нагадує коника.
Егегей!
Це була гарна забава.
Треба буде якось повторити.
-Так. -Однозначно.
Хто знав, що в хмар такі захопливі історії?
Снупі, ти якийсь виснажений.
Краще порозглядай хмаринки.
Це дуже розслабляє.
ЗА «ДРІБНОТОЮ» ЧАРЛЬЗА ШУЛЬЦА
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська