Paskaties uz zvaigznēm.
Ikreiz, kad tu jutīsies vientuļš,
pagātnes diženie karaļi
vienmēr tevi no turienes vadīs.
Un es arī.
DŽEIMSA ĒRLA DŽONSA PIEMIŅAI
Dārgie draugi, manai ģimenei ir laiks pieaugt.
Šī mūsu kopīgā mājvieta ir mana tēva sapņa piepildījums.
Cik brīnišķīgi, ka mēs ar Nalu varam turpināt īstenot viņa sapni
un turpināt paplašināt dzīvības loku!
Nala, mana mīla. Es jau nāku.
Simba…
Es esmu šeit.
Esmu šeit.
Drošības dienests ir ieradies!
Draudzīgs atgādinājums: mēs neesam ēdiens.
Nē, nē. Mēs esam divi čaļi,
kas dodas uz darbu cauri izsalkušu lauvu baram.
Tas ir pilnīgi normāli. Es nebaidos.
Drošības dienests ieradies uz dežūru, jūsu godība, jūsu augstība.
Visu četrkājaino radību pavēlniek.
Un vienas trīskājainas zebras pavēlniek.
Ak pareizi, Rons. Tas bija traģiski.
-Apgrauztais Rons. -Jā.
Ronam ir trīs kājas - tomēr par vienu vairāk, nekā man.
-Vai tās ir rokas vai kājas? -Puiši.
-Nezinu. Laikam jau ķepas. -Puiši.
-Es tās uzskatu par kājām. -Puiši! Tas ir nopietni.
Jums jāsargā Kiara, līdz es atgriezīšos.
Vai tu saki, ka drošības dienests ir izsaukts bērnu pieskatīšanai?
Pumba, mums jārunā, jo man vispār nepatīk bēr…
Puiši, es viņai apsolīju, ka viss būs kārtībā.
Arī tā var audzināt.
Tomēr reiz viņai nāksies pieaugt.
Ko vēl tu viņai teici? Ka varēs kļūt, par ko vien vēlēsies?
Ka dzīve ir taisnīga?
Pacentieties izturēties kā pieaugušie.
Nebiedējiet Kiaru. Un galvenais - nestāstiet stāstus.
-Nestāstīt stāstus? -Pagaidi.
Es zinu jūsu paradumus, jo uzaugu pie jums. Apsoliet.
Labi. Lai iet. Mēs nestāstīsim stāstus.
Runā savā vārdā, Pumba.
Nē. Mēs tik un tā izstāstīsim kādu stāstu.
Apsolīsim nestāstīt, bet tad
-izstāstīsim stāstu. -Jūs nopietni?
-Viņš nevar mūs apturēt. -Es jūs dzirdu.
Tēti.
Sveika, mazulīt.
Tēti, tuvojas vētra, un man ir bail.
Es gribu iet kopā ar tevi un mammu.
Nebaidies, mīļā.
Kamēr manis nebūs, tevi pieskatīs Timons un Pumba.
Esi nu drosmīga, Kiara.
Esi drosmīga.
Tā! Mēs esam sagatavojuši stāstu.
Nags uz mums skatījās.
Viņš saprata, ka glābiņa nebūs.
Es saodu viņa bailes.
Patiesībā tas biju es, bet jā.
Tātad jūs abi uzveicāt Nagu?
Un tad viņu apēdāt?
Gardākā maltīte manā mūžā.
Tētis stāstīja, ka viņš sakāvis Nagu.
Nu labi. Bet visi zina, ka tavs tēvs ir nelabojams melis.
Melo bez mitas. Saproti?
Man ir bail. Gribu mammu un tēti.
Paklausies.
Nebaidies, Kiara.
Kā būtu, ja mēs tev nodziedātu dziesmu? Viens…
Nē, Pumba. Vēl nav laiks dziesmai.
Simbu tas nomierināja. Viņš skuma, ka nogalinājis savu tēvu.
Bet jau pēc brīža lēca un dziedāja.
Es nevaru vienkārši sākt. Man jāsajūt īstais brīdis.
Viņš dziedāja šo dziesmu sešus gadus no vietas.
Kurš to nedarīja?
-Skaties! -Nē!
Tas ir Rons, trīskājainā zebra.
-Glābjas, kas var! -Viņš dzirdējis, ko teicām par viņu.
Piedod, Ron. Mēs tikai pajokojām. Pajokojām!
Tas ir Rafiki.
Rafiki! Rafiki!
Mazulīt, nevajag asaras liet.
Mani vecāki…
Viņi ir aizgājuši.
Paskaties tur, mdogo.
Vai redzi tos baobabus, kas šūpojas vējā?
Šo koku saknes ir stipras - kā tava ģimene.
Gluži tāpat kā toreiz, kad dzimi tu,
tavi vecāki ir devušies uz dzimšanas svētvietu.
Kad viņi atgriezīsies, Dzīvības loks tev sniegs svētību,
kuru tu nekad neaizmirsīsi.
Īsts meistars.
Prot uzburt vizuālu ainu.
Tomēr tas nepārsteidz, ka viņš dzīvo viens.
Es gribu, lai norimst vētra, un tad es apsolu būt drosmīga.
Atklāšu tev kādu noslēpumu.
Kad tavs tēvs Simba bija tavā vecumā,
viņš baidījās no pērkona un slēpās pie karaļa.
Un kad viņš pārtrauca slēpties?
Kādudien, lielas vētras laikā,
vectēvs Mufasa aizveda tavu tēvu pašā Lepnuma klints virsotnē,
lika nostāties sev līdzās
un rēkt pret vēju.
Simba saņēma drosmi kopā ar karali,
un viņi rēca nakts melnumā.
Bet es neesmu drosmīga kā tētis.
Un es nekad nevarētu būt kā Mufasa.
Vai tiešām?
Tad varbūt ir pienācis laiks izstāstīt tev kādu stāstu.
Stāstu par mazuli, kas nebija daudz lielāks par tevi.
Par lauvu, kas bija dzimis bez kripatas dižciltības asinīs.
Par lauvu, kas uz visiem laikiem izmainīja mūsu dzīvi.
Būs stāsts! Labi, ka paņēmu circeņus.
Nepārēdies. Mēs esam alā.
Šis stāsts sākas tālu,
aiz kalniem un ēnām.
Gaismas otrā pusē.
Šajā vietā viss bija izkaltis slāpēs,
bija aizritējuši 20 pilni mēneši bez nevienas ūdens lāsītes.
Bet, kad debesis beidzot atvērās,
notika liktenīgs pavērsiens.
MUFASA: KARALIS LAUVA
Mufasa.
Mufasa! Nāc paskaties.
Kas tā par gaismu tur tālumā?
Tā ir ļoti īpaša.
Tālu aiz apvāršņa,
aiz pēdējā mākoņa maliņas
ir vieta, ko dēvējam par Mileli.
Milele?
Tas nozīmē "mūžība".
Iztēlojies dzīvības pārpilnu valstību.
Ūdeni, pārtiku,
zāli un debesis, cik tālu vien sniedzas skats.
Vai mēs tur kādreiz nokļūsim?
O jā, Mufasa.
Tieši turp mēs dodamies.
Taču varam tur nokļūt jau tūlīt.
Aizverot acis
un ļaujot sapņiem mūs turp aizvest.
Aiz apvāršņa
Aiz pēdējā mākoņa maliņas
Ir kāda vieta, ko zinu
Iztēlojies valstību
Kurā ūdens plūst un zāle zaļo
Tas nav sapnis
Kādudien mēs turp dosimies
Mēs to saucam Milele
Tā vienmēr pastāv
Milele
Tā mīt tevī un manī
Tu redzēsi
-Radība liela un maza -Dzīvības loks nav mazs
-Vietas pietiek visiem -Pietiek visiem
Pārpārēm un vēl
-Vai tu to jūti? -Vai tu to jūti?
-Vienmēr ar tevi -Esam gana klīduši
-Nesam senču mantojumu -Kā paisums nebeidzams
-Tas nav sapnis, vai redzi? -Bezgalības krastā
-Vai pieaugot spēsi atrast ceļu? -Vai tu jau to redzi?
Mēs to saucam
Milele
Tā vienmēr pastāv
Milele
Mēs to saucam
Milele
Tā vienmēr pastāv
Milele
Tā mīt tevī un manī
Esam brīvi
Milele
Oho!
Kas tas ir?
Lietus. Lietus!
Nu, beidzot līst lietus!
Tēti! Kurš pirmais līdz gaismai!
Tu esi pārāk ātrs.
Es nespēju tevi noskriet.
Neviens tevi nevar noskriet.
Es zinu!
Mufasa! Ātrākais mazulis pasaulē.
Paldies.
Mufasa,
nu jau pietiek.
Mufasa, tagad atgriezies.
Mufasa, paliec tur! Es nāku, dēls.
-Tēvs! -Mufasa!
Mufasa?
Es tevi noķeršu upes līkumā.
Seko manai balsij.
Seko manai balsij!
Mamma!
Mufasa, klints ir pārāk augsta, bet upi var šķērsot pie aizsprosta.
Saņemies, Mufasa. Tu to varēsi.
Klausies mātes balsī.
Klausi tēvu, Mufasa!
Klausi mūs!
Afia, viņš ir tur.
-Mamma! -Viņš ir tur!
-Māt! -Mufasa!
Uzmanīgi sper soli pa solim.
-Es nevaru. -Tu vari. Es esmu līdzās.
Mufasa!
Mamma?
Tēti?
Vai tu mani dzirdi?
Vai šeit kāds ir?
Mamma?
Lūdzu.
Man ir bail.
Palu ūdeņi satecēja kādā attālā upē
un aiznesa Mufasu tālu prom no mātes un tēva.
Tālu ārpus pazīstamās teritorijas.
Sveiks!
Es esmu Taka, Obasi dēls. Kāds ir tavs vārds?
Mufasa.
Man ir liegts sarunāties ar Svešiniekiem,
bet man ir kāds noslēpums,
kuru ļoti gribas tev atklāt.
-Kāds noslēpums? -Dabūšu brāzienu.
Lūdzu, pastāsti.
Nu nezinu.
Vienkārši pastāsti!
Nu labi. Tevi tūlīt apēdīs.
Man nepatīk noslēpumi!
-Peldi! -Bet es neprotu!
-Tev ir jāpeld. -Es neprotu!
Nenokar degunu, aši skrien zem ūdens.
Es nevaru!
Aiziet, Mufasa. Ātrāk!
Palīdzi man, Taka! Palīdzi!
Es tev teicu gaidīt mani.
Es neesmu vainīgs, mamma.
Es nācu padzerties un ieraudzīju viņu peldam ūdenī.
Iepazīsties ar Mufasu.
Tev paveicās, ka šie krokodili bija jauni un baidījās cīnīties. Ejam!
Mēs nevaram viņu šeit pamest.
Noteikumi paliek noteikumi, Taka.
Obasi nepieņems klaidoni.
Es neesmu klaidonis. Vienkārši apmaldījos.
Redzi?
Viņš vienkārši ir apmaldījies.
Sākās plūdi.
Mani vecāki centās mani glābt.
Vai tu zini, uz kuru pusi ir mājas?
Mājas?
Apmaldīties nozīmē atrast ceļu.
Sauc mani par Eši.
Es esmu noguris, Eše.
Nāc! Iesim uz šo pusi.
Nāc, Mufasa.
Vai šeit ir Milele?
Nē, mīlulīt.
Es gribēju nosanausties, Eše.
Kā karalim pienākas.
Bet mani pamodināja šī pretīgā,
riebīgā klaidoņa smaka.
Saki, ko mēs darām,
kad sastopam Svešinieku?
Obasi, es zinu.
Apēdam viņu.
Bet es viņu atradu, tēti. Izglābu dzīvību.
Taka, mēs nebiedrojamies ar Svešiniekiem.
Vienīgā patiesā saikne ir asinsradniecība.
Klīst nostāsti par lauvām, kas ir divreiz lielāki par mums.
Šie Svešinieki
saplosa visus savā ceļā.
Tev šķiet, ka viņš varētu tevi saplosīt?
Smaka ir atbaidoša.
Pat neesmu drošs, ka spētu ieēst šo knēveli.
Es neesmu knēvelis. Es esmu Mufasa.
-Vai tu maz zini, ko nozīmē "Mufasa"? -Nē.
Tas nozīmē "karalis".
Un tas esmu es.
Liec kājas pār pleciem, Mufasa,
ja gribi palikt dzīvs.
Ja bēgšu, jūs mani nenotversiet.
Es esmu ātrākais mazulis pasaulē.
Tēvs tā teica.
Taka, lūk, izaicinājums.
Viņi skries līdz nokaltušajam kokam un atpakaļ.
Un, kad princis viņu būs noskrējis,
piebeigsim viņu ar vienu kodienu.
Un, ja uzvarēs Mufasa?
Ja viņš uzvarēs, tad paliks dzīvs, Obasi.
Viņš paliks pie manis.
Dodu tev godavārdu.
Lai sacīkstes sākas!
Neveiklais paklīdenis.
Skrien, Mufasa!
Tev tā nebija jādara.
Taka ir topošais karalis.
Viņam ir jāiztur pirmais pārbaudījums.
Nē, Obasi. Viņam ir jānopelna tiesības kļūt par īstu karali.
Nelaupi viņam šo iespēju.
Pasteidzies!
Man ir vēl viens noslēpums, Mufasa.
Vienmēr esmu gribējis brāli.
Krāpnieks!
Obasi!
Tu viņu vedīsi pie mātītēm.
Taka, kā tu varēji zaudēt klaidonim?
Malacis, Taka.
Malacis.
Tu taču teici, ka esi ātrs.
Man nācās ļaut tev uzvarēt.
Vairākas dienas negulēju, slīkdams ūdenī…
Lai paliek, Mufasa. Iesim gāzt podus!
Kad es būšu karalis
Neviens man ceļā nestāsies
Ceļā nestāsies
-Un mans brālis -Mans brālis
Kad es būšu karalis Tu būsi manā pusē
-Ha! Kā tad! -Tieši tā
-Kad es būšu karalis -Kad tu būsi karalis
Neviens nesalauzīs mūsu lepnumu
Mūsu lepnumu
-Un mans brālis -Mans brālis
Laupījums var aizbēgt Bet ne paslēpties
Sargi savu ādu
Dodamies tālāk
Tālāk
Vai māte ļāva Palikt nomodā tik vēlu?
Viņa neko neteica
Paslēpies un ejam
Vai tētis ļāva Klaiņot tik tālu?
Labi, mēs jau nākam
Jau nākam, bēgam Aiziet
Vai māte ļāva Palikt nomodā tik vēlu?
Ha! Tu esi attapīgs
Jā, tiešām tā Aidā
Vai tētis ļāva Klaiņot tik tālu?
Saki vēlēšanos spožākajai zvaigznei Es saku
Vienmēr esmu gribējis brāli Vienmēr esmu gribējis brāli
Tādu kā tu
Vienmēr esmu gribējis brāli
Tādu kā tu
Vai redzi to koku?
Šie putni vēro, kā pasaule mainās
Kā pasaule mainās
-Ak, brāli -Mans brāli
Kad es būšu karalis, visi man klausīs
Tu vari tos nicināt
-Bet viņi ir brīvi -Tev mani nenoķert
Un viņu gaitas Neviens nevar apturēt
Neviens mani nenicina
Viņi mūs noniecina, brāli
Ir ieguvumi Kurus nevar paturēt
-Man jau sāk apnikt -Aidā
Vai māte teica Ka šādi tu mācīsies?
Man ir jārod sev ceļš un laupījums
-Labi, es pagaidīšu -Aidā
-Hei -Es dzirdēju viņa tēvu sakām
Ka nepieņems klaidoni
Pasaki man to acīs
Ko tu teici par manu brāli?
Viņš nav klaidonis, bet brālis
Liec mierā manu brāli Jo es tā saku
Ja pieliksi ķepas brālim
Tad redzēsi viņa brāļa zobus
Tādi ir mana brāļa likumi
Kur viņš palika?
Vienmēr esmu gribējis brāli
Piemiņā palikusi māte
Gadu no gada
-Visi dziediet manam brālim -Hei
-Darītu visu brāļa labā -Hei
-Drīz būšu karalis, un brālis -Hei
-Man blakus -Hei
-Vienmēr esmu gribējis brāli -Hei
-Nu paļaujamies viens uz otru -Hei
-Gadu no gada -Hei
-Hei, Mufasa -Jā, Taka?
-Skriesim līdz pasaules malai -Hei
-Skriesim līdz pasaules malai -Ha!
Satrakojušies ziloņi!
Glābjas, kas var!
Čigaru uzlēca sešu metru augstumā.
O, tas ir jauns rekords.
Obasi, viņi atkal dara blēņas.
Viņi rada tikai raizes.
Tas nav mans dēls.
Abi ir gatavie pagāni.
Šim klaidonim ir liegts atrasties Ēnas koka tuvumā.
Mēs ar Mufasu tikai spēlējāmies.
Jūs abi nekad nebūsiet brāļi.
Tagad atgriezies pie mātītēm
un turies tālāk no mana dēla.
Ak, tava māte piejaucē katru ķirzaku
un pļāpā ar sienāžiem.
Es gribu iet viņam līdzi.
Gribi dzīvot pie mātītēm?
Tava vieta ir pie tēviņiem.
Viņš var medīt kopā ar māti.
Pienāks diena, kad viņš tevi nodos.
Klaidoņi vienmēr tā rīkojas.
Mufasa nekad mani nenodos.
Paklausies.
Tas viss reiz būs tavs, mans dēls.
Tu būsi karalis.
Tāpēc klausies.
Iegaumē katru manu kustību.
Jau atkal guli.
Tēviņiem tā pienākas.
Mēs sargājam baru snaužot.
Tas…
Tas ir īsts spēks.
Spēks?
Kāpēc mēs apstājāmies?
Aizver acis.
Un pastāsti man, ko dzirdi.
Ko jūti.
Pa sauso ezera gultni iet antilopju bars.
Apmēram pusdienas gājuma attālumā?
Un kā tu zini, ka tās nav gazeles?
To soļi ir smagnēji.
-Tās pārvietojas lēnāk. -Un vēl?
Nu! Tu taču zini.
Kad vējš ieķeras ragos, tas virzās uz augšu,
nevis pāri. Tie noteikti ir antilopju ragi.
Ļoti labi.
Kas nu, Mufasa? Kas notika?
Reizēm es sajūtu kādu smaržu.
Tā tikko jaušama vējā.
Tā atgādina mājas.
Un tūlīt pazūd.
Mufasa, tavi vecāki joprojām ir dzīvi. Mēs varam turpināt viņus meklēt.
Es viņus pazaudēju, Eše.
Tu velti nopūlies, šādi mani apmācot.
Šādas prasmes nepiemīt nevienam citam tēviņam.
Obasi mani nekad nepieņems.
Es nekad nebūšu viņa pēctecis. Viņa ģimene.
Bet tu esi mana ģimene. Un, ja Obasi redzētu, cik talantīgs esi…
Varbūt man patīk būt klaidonim.
Nav ne likumu, ne atbildības.
Man ir paveicies, Eše.
Kā tu to domā, Mufasa?
Man nav jācenšas līdzināties Takam.
Man nav jākļūst par karali.
Vai viņš teica: "Ne likumu, ne atbildības?"
Izstumtais, kas baidās no ūdens, nekad neiet vannā.
Tātad viņš smaržo kā es.
Visnotaļ nelāgi.
Jebkurā gadījumā tas nozīmē, ka viņš ir viens no mums.
-Īstais brīdis. -Mūsu uznāciens!
-Mūsu īpašais brīdis. -A-viens, a-divi, a-viens, divi…
Hakuna Mufasa
Cik brīnišķīgs vārds
Hakuna Mufasa
Tas nav modes kliedziens
Tas nozīmē…
-Klusu! -Ko?
Tā nerunājiet.
Labi, Rafiki taisnība. Dabūsim rājienu no juridiskās nodaļas.
Tie plēsēji paņems visu, kas mums pieder.
Bet mums nepieder nekas.
Paskaties. Mēs esam kaili dzīvnieki.
Nav brīnums, ka man vienmēr salst.
-Viņi to vēlas! -Saņemies, Pumba.
Raujam vaļā!
Hakuna Mufasa
Klusu!
Kiara ir snobiska attiecībā uz mūziku.
Rafiki, turpini stāstīt.
Vēlāk tajā pašā dienā Eše mācīja Mufasu, kā medīt pārī.
Bet, kamēr Taka viņus paslepus vēroja,
viņiem uzglūnēja kas baiss.
Mufasa, bēdz!
Eše!
Māt.
Māt!
Eše!
Izvairies, Mufasa.
Viņi ķeras pie kakla!
Viss ir labi, Mufasa.
Ir labi.
Tu biji ļoti drosmīgs, Mufasa.
Paldies.
Eše…
Kas noticis?
Vai tu esi ievainota?
Viņi bija milzīgi. Balti kā spoki.
Tādus nebiju redzējusi.
Obasi.
Ja Mufasas nebūtu man līdzās…
Taka.
Es esmu tavs parādnieks, Mufasa.
Mums jāsagatavojas.
Viņi ir lejpus vēja, nepilnas dienas gājuma attālumā.
Nē.
To nevar droši zināt.
Sūtiet izlūku, tad redzēsiet.
Viņi gatavojas mums uzbrukt.
Čigaru.
Tēvs, lūdzu, ļauj man paskaidrot.
Nē. Ne tagad.
Taka, nāc.
Kur ir mans dēls?
Tur bija kāds jauns lauva, majestāt.
Viņš cīnījās ar Šadžu.
Bet tu atgriezies.
Tu izdzīvoji.
Esmu smagi ievainots. Zvēru, ka tā ir patiesība.
-Patiesība? -Jā, patiesība.
Patiesība stāv tev aiz muguras.
-Tur bija arī citi, majestāt. -Nē, nē.
Bet tikai viena asinis ir uz viņa krēpēm.
Tas nozīmē, ka viņš pameta Šadžu nāvē.
Un pats izglābās.
Vai šis jaunais lauva ir viņu karalis?
Viņa asinis nav dižciltīgas, bet parastas.
Atbildi man!
Vai viņš ir viņu karalis?
Nē, Kiros. Tu esi vienīgais karalis.
Parasts lauva?
Un tu pameti manu dēlu nāvē?
Es biju ievainots. Nebija izvēles.
Lūdzu, ticiet man, majestāt.
Tev nav no manis jābaidās.
Es nedaru pāri savējiem.
Pateicos, majestāt.
Šo prieku es atstāju
viņiem.
Majestāte! Nē. Kiros!
Kiros!
Neviens nedrīkst uzzināt, ka tu bēgi no savas mātes.
Tas nav noticis, Taka. Vai tu saproti?
Bet es nezināju. Man vienkārši bija bail.
Tas nav svarīgi. Mums ir jāsargā dzimta.
Tas jādara ar meliem? Tēvs, tā ir maldināšana.
Diženiem karaļiem reizēm nākas maldināt.
Taka,
karaļiem nākas tā rīkoties.
Bet es neesmu karalis.
Tikai tavs dēls.
Obasi!
Čigaru.
Obasi!
Čigaru, esmu šeit. Ko tu redzēji?
Viņi nāk mūsu virzienā, Obasi.
Divi uz katru no mums.
Cits par citu augumā raženāki,
taču neviens nav tik baiss kā viņu karalis Kiross.
Svešinieki.
Tātad nostāsti ir patiesi.
Man jāaizsargā dzimta, Eše.
Šī bara nākotne.
Taka, tu esi mūsu nākotne.
Nākotne? Tēti, kā tu to domā?
Man tevi jāsūta prom.
Tālu prom no šejienes.
Tu dosies prom un sāksi jaunu dzīvi. Tas būs jauns sākums.
Dodies kopā ar viņu, Mufasa.
Zvēri viņam savu uzticību.
Viņi ieradīsies saullēktā.
Kurp mēs dosimies, Eše?
Bez tevis man nav māju.
Mufasa, tu iesi kopā ar Taku.
-Tās būs tavas mājas. -Eše…
Mufasa, paskaties tur.
Vēl tālāk par gaismu.
Vai zini, ko es tur saskatu?
To vietu, par kuru tev stāstīja māte, kas atrodas aiz upes ietekas.
Cauri visdziļākajai aizai, viņpus kalniem,
tā vieta aiz paša apvāršņa.
Lauvu teritorija - tik lekna,
tik nevainojama,
ka, to ieraugot, tu ieraugi…
Mileli.
Jā. Mūžību.
Vecāki bieži pieminēja Mileli. Mamma solīja, ka visi tur nokļūsim.
Vai tu vēl nesaproti, Mufasa?
Tev jāturpina iesāktais ceļš.
Tavs ceļojums pretī gaismai.
Lūdzu, Eše. Es nespēju no tevis šķirties.
Es vienmēr tevi mīlēšu, Mufasa.
Taču tava ģimene joprojām tevi kaut kur gaida.
Es sajūtu viņu klātbūtni.
Un arī tu to jūti.
Dodies.
Dodies, Mufasa. Atrodi savu ceļu uz mājām.
Piedod man, māt. Es tevi ļoti lūdzu.
Tev nav jānožēlo, mīļais.
Taka, tavs drosmes mirklis pienāks.
Un nu abi dodieties ceļā.
Atrodiet savu vietu
Dzīvības lokā.
Viņi atstāja ģimeni un vairs neatgriezās?
Šis stāsts mani nobeigs.
Tas izraisa sāpīgas emocijas.
Un lūk, lielākais ļaunums.
-Kāds tas ir? -Man ir beigušies sienāži.
Varbūt tas ir uz labu.
Man jāaizskrien uz tualeti pirms nākamā cēliena.
Lūdzu, pagaidiet mani.
Esmu atgriezies.
-Pumba, vai tu nomazgāji pakavus? -Mhm.
-Pumba? -Nudien nomazgāju.
-Pumba? -Tūlīt pēc tam
-es atkal uz tiem staigāšu. -Pumba?
Rafiki, vai Svešinieki atnāca?
Jā.
Un, kad mednieki atveda Kirosu uz Karaļu ieleju,
Obasi un Eše drosmīgi aizstāvējās.
Kurš no jums ir karalis?
Tev nav iemesla mani izaicināt.
Vai tev šķiet, ka tevi izaicinu, karali?
Lauvu ciltī pastāv likumi.
Vairs ne.
Kamēr tu vadīji šo baru, es izveidoju armiju.
Tev pieder pēdējais lauvu bars
Karaļu ielejā, un tas nozīmē,
ka viss, ko apspīd gaisma, pieder man.
Būs tikai viens valdnieks.
Viens Karalis lauva.
Tu sauc sevi par karali bet vienmēr gulšņā ēnā
Kusls miesās, pašpārliecināts
Mēness izlauž sev ceļu debesīs
Diena vai nakts
Tas nepakļaujas nevienam
Es daru tāpat
Tu man atņēmi dēlu
Es ceru, ka varēsi paskriet
Jo es būšu pēdējais zvērs, ko redzēsi
Pirms no dzīves atvadīsies
No dzīves atvadīsies
Mēģini patverties kokos Šķērso sauszemi, jūru
Es likšu no dzīves atvadīties
Visa vara ir manos nagos, ha! Atvadies
Viss, ko apspīd gaisma
Dzīvības loks ir meli
Jauka pasaka par to
Ka ir plēsēji un medījums
Tas grifu loks augstu debesīs
Uz tevi jau aizdomīgi lūr
Tu ilgi neizvilksi
Un tas ir skaidrs arī man
Es vadu savu baru
Bet tu bēguļo un slēpies
Jo es būšu pēdējais zvērs, ko redzēsi
Pirms no dzīves atvadīsies
No dzīves atvadīsies
Mēģini patverties kokos Šķērso sauszemi, jūru
Līdz no dzīves atvadīsies
Vai tu atvadīsies?
Atvadies, es atriebšos
Pat ja palikšu pēdējais ciltī
Jozīšos spēku
Tev jāatvadās
Es likšu tev no dzīves atvadīties
Atvadīties
Mums jādodas tālāk. Viņi mums sekos.
-Taka! -Ja nu tu kļūdies?
Ja nu viņi izdzīvoja?
Viņi tagad dzīvo tevī.
Seko man, brāli.
Mums jādodas uz priekšu
kopā.
Skrien, Mufasa.
Skrien!
Mednieki.
Kā darām?
Skrienam! Ļoti ātri!
Uz šo pusi!
Atpakaļ uz kokiem.
Esam strupceļā. Mums jāpeld.
Nē, mums jācīnās.
Ja cīnīsimies, tad mirsim.
Bet, ja peldēsim, tad noslīksim.
Es negribēju tā rīkoties,
-bet nu tev pavēlu - peldi! -Ko?
Tu zvērēji uzticību. Es tev pavēlu peldēt.
Taka, nav īstais brīdis jokot.
Kurš no jums nogalināja manu dēlu?
Es. Šis lauva ir parasts klaidonis. Ļaujiet viņam iet.
Kiros, tas otrs nav nekāds klaidonis.
Viņā rit bara asinis.
Pēdējā karaļa atvase?
Asinis pret asinīm.
Viņi tuvojas!
Ko iesāksim?
Atradīsim izdevīgu pozīciju?
Kādu pozīciju? Mēs esam uz klints ūdens klajumā!
Taka, šis ir izšķirošs brīdis. Uzbruksim karalim.
Mufasa, es esmu gatavs.
Vēl pēdējais novēlējums.
-Kāds? -Zodu augšā!!
Taka!
Cik muļķīgs gājiens!
Mufasa!
-Mufasa, mēs esam dzīvi. -Jā!
Es to paveicu. Izglābu mūs.
Atkārto.
Nu viss.
Vairs negribu ūdenī.
Sakiet, ka pratīsiet viņiem sekot upē.
Mēs pratīsim izsekot jebkur.
Lai bēg, tik un tā nenoslēpsies.
Tātad skaidrības labad… Mēs neesam šajā stāstā?
Man šķiet, ka Kiross cenšas mani aizēnot.
Jā, es jūtos izstumts.
Ir daudz stāstu, kuros piedalāmies mēs visi. Pastāsti kādu no tiem!
Vai es drīkstu ko ieteikt?
Ne kā bērnībā traumēts dzīvnieks, bet kā surikāts.
Rafiki, es zinu, kurš ir Taka.
Es arī. Tik acīmredzami.
Bet drošības labad pasaki man.
-Vai tas ir Simba? Vai es? -Pumba.
Pagaidi. Vai es esmu Obasi?
Nav loģikas, tomēr man ir viens jautājums.
Vai es esmu Taka?
Es atkal to paveicu.
Es jau neskaitu, tomēr izglābu tavu ādu. Atkal!
Lai kā tev negribētos, varbūt tomēr saki: "Paldies, Taka."
Man tev jāpasakās par to, ka nogrūdi no klints?
Jā, ņem par labu.
Es neesmu vainīgs, ka tu tā patīc krokodiliem.
Tā nesaki.
Es atkal to paveicu. Es atkal…
Mufasa.
Vai tie ir viņi? Svešinieki?
Nē. Viņa ir tuvu.
Viņa?
Tu nekur neaizbēgsi.
Mēs pazīstam tavu smaku.
Manu smaku?
Es jūs izsekoju visu vakaru.
Tas nav iespējams.
Kā tas nākas, ka apmetu trīs lokus jums apkārt,
kamēr ķērāt viens otra asti?
Cik apkaunojoši.
Jā, es to darīju ar nolūku.
Joprojām domā, ka man ir bail?
-Kāpēc tu mums seko? -Es cerēju atrast savu baru.
-Kas ar to notika? -Atnāca Svešinieki.
Daži aizbēga, tomēr jūs esat vienīgie lauvas, ko redzēju.
Labāk dodieties tālāk.
Pagaidi! Lūdzu.
Mani sauc Taka.
Obasi dēls.
Es zinu, ko nozīmē zaudēt visu.
Nāc mums līdzi. Mēs palīdzēsim.
Man nevajag palīdzību.
Bet tev neviena vairs nav.
Kāds viņai tomēr ir. Liels paldies.
Tas ir Zazū. Neēdiet viņu.
Jūs dzirdējāt. Neēdiet mani.
Esmu nesen pievienojos karaļa gvardei
un lūdzu jūs abus doties prom.
Paldies, ka apstājāties.
Tavs karalis uzdeva putnam tevi sargāt?
Cik augstu tu spēj uzlidot?
Man vajadzēja izlūku.
Zazū bija pēdējais variants.
Pirmspēdējais.
Kad majestātei bija jāizlemj, ņemt mani
vai iguānu Albertu, viņš izvēlējās sīkuli ar spārniem.
Un tā es kļuvu par princeses vadošo izlūku.
Šī ir jau trešā diena, un tā rit bez aizķeršanās.
Sarabi, arī tu vari to apliecināt.
Cik tālu tu domā tikt ar putnu?
Cik tālu jūs, ģēniji, cerat tikt, klupdami viens otram pāri?
Līdz pašai Milelei.
-Milele ir mīts. -Nav vis.
Dzīvības loks ir izdomāts bars.
-Jūs dzenaties pēc tukša gaisa. -Tīrās iedomas.
Es nezinu, vai Milele eksistē, bet šobrīd
tā ir mūsu vienīgā cerība.
Mums nevajag cerību, bet barību.
Malacis, brāl. Izcili izteicies.
No kokiem draud manas pirmās īstās briesmas,
bet es atsakos baidīties un palieku uz vietas.
Nāc, Sarabi. Izskatās, ka pie mums nāk vakariņas.
Sarabi, ja drīkstu.
Viņa sacītais šķiet loģisks, augstība.
Tomēr viņš ir izbadējies lauva, kas grib mani aprīt,
tāpēc es nespēju izšķirties.
Ņemot vērā apstākļus, izdevās tīri labi.
Un šeit stāstā iesaistos es, Kiara.
Rafiki.
Kārtību! Paviānu kongresā jāvalda kārtībai.
Jau trešo nakti pēc kārtas mūsu kokos ierāpās gepards.
Gandrīz aiznesa vienu no mums.
Vainīgs bija Rafiki.
Viņš piesaistīja nezvēru ar saviem sapņiem.
Rafiki ar viņa vīzijām ir jāpadzen uz visiem laikiem.
Rafiki centās jūs brīdināt.
Viņa sapņi pievilina ienaidniekus. Viņš runā ar gariem un izsauc nelabo.
-Par ko tu runā? -Šī nav pirmā reize.
Viņa brālis tika aizdzīts no šiem pašiem kokiem,
un kopš tā laika nav redzēts.
Rafiki bija vēl bērns.
Bērns, kas piedzima klibs, tomēr kaut kā izdzīvoja?
Rafiki bija tas, kurš atrada ūdeni sausajā sezonā.
Viņš tevi izdziedināja, kad tu biji slims, Inaki.
Viņš runā ar kukaiņiem, sazinās ar mēnesi.
Zala, tu zini, kas notiks, ja sūtīsi viņu lejā no kokiem.
Viņš ir amelaaniwa!
Lāsts mums visiem.
-Tā nav taisnība. -Viņš šeit neiederas.
Visi, kas atbalsta izraidīšanu, lai aizsedz vienu aci.
Kā jūs varat viņam uzticēties?
Es neuzticos ne viņam, ne viņa maģijai!
Viņam šeit nav vietas.
Viņš nav paviāns. Un nekad par tādu nekļūs.
Viņš nav mūsējais.
Tātad ir pienācis laiks.
Nē, pagaidi.
Kurp tu dosies?
Turp, kur man jau sen vajadzēja doties.
Atgūt visu, kas zaudēts.
Manu ģimeni.
Viens tu neizdzīvosi.
To nespēj neviens.
Tomēr tas brīdis ir pienācis.
Ak, Rafiki.
Acs nekad neaizmirst, ko sirds ir redzējusi.
Būs jau labi.
Tu vari bēgt, taču tālu netiksi.
Un kāpēc lai es bēgtu no tevis?
Jo mēs esam lauvas.
Visīstākie lauvas!
Blusa lauvam var kaitēt vairāk, nekā lauva - blusai.
Man šķiet, ka tu nesaproti, kas tūlīt notiks.
Tev nav kur iet.
Es eju uz priekšu.
Stipri šaubos.
Ir viegli visu apšaubīt, ja neko nezini.
Vai mēs varētu ķerties pie lietas?
Atņemot man dzīvību, jūs nekad neatradīsiet Mileli.
Pagaidi, tu teici Mileli?
Tieši turp es dodos. Pretī gaismai.
Sapņos es tur bieži kavējos.
Tur mani gaida mans brālis.
Esmu redzējis koku.
Tas ir man acu priekšā. Mēs abi
atkal kopā.
Kāpēc lai kāds uzticētos paviāna sapnim?
Reizēm mums ir tikai sapnis.
Un tā ir vienīgā mūsu patiesība.
Piemēram, diža karaļa piemiņa.
Kā tu zināji?
Labi. Palīdzi mums nokļūt Milelē, un mēs tevi atstāsim dzīvu.
-Esam vienojušies? -Nē.
Ko? Kāpēc?
Rafiki jūs atstās dzīvus.
Man ir līdz kaklam!
Taka, neēd viņu.
Brīnišķīgi. Vēl viens klaidonis, kuru nedrīkst ēst.
Tu gribi, lai sekojam šim paviānam uz vietu,
kuru neviens nekad nav redzējis?
Vienai man klātos labāk.
Pagale viena dūmo,
bet nedeg.
Tā kā nu esam pieci,
katrs pa kārtai varētu pastāstīt par sevi ko amizantu.
Es pirmais.
Reiz es biju ieķēries flamingā.
Nevienam neesmu to teicis.
Un viņi aiziet.
Jā, ir jādodas uz mērķi, jāredz jaunas pasaules.
Esam aizņemti, pasteigsimies.
Pagaidi. Tagad tu esi šī stāsta zvaigzne?
Kādam te apnicis spēlēt otro vijoli?
Pēkšņi Rafiki šajā stāstā ir neaizstājams.
Pat izgudroji sev zudušu brāli.
-Jā. -Kas tālāk? Kāds smieklīgs sauklis?
Sāksi vēl purkšķināt? Tā ir mana štellīte.
Nav iespējams izstāstīt par Mufasu,
nepieminot Rafiki.
Tagad jau runā par sevi trešajā personā.
Drīz viņam būs sava smaržu līnija.
Bet man vienīgajam šeit ir aromāts.
Saucas: Pumbas Pumba.
Cik esmu dzirdējis, tas ir atbaidošs.
Mamma? Tēti?
Ja jūs mani dzirdat, nāciet mājās.
Lūdzu.
Nāciet mājās.
Māte?
Milele.
Māte!
Rafiki.
-Ko tu dari? -Es makšķerēju.
Tu sēdi uz klints ar aizvērtām acīm.
Acis ir vaļā, tikai plaksti pievērti.
Kāpēc es sarunājos ar paviānu?
Es neesmu paviāns. Es esmu mandrils.
Neapvainojies, bet pērtiķis paliek pērtiķis.
Un klaidonis paliek klaidonis.
Kā tas jāsaprot?
Mēs esam ļoti līdzīgi.
Mums nav nekā kopīga.
Ieskaties. Es esmu lauva.
Lauva, kas baidās no ūdens, no sava atspulga.
Kurš nespēj iemigt, jo, aizverot acis, redz šausmas.
Tu baidies arī no saviem sapņiem, Mufasa.
No tā, ko tajos ieraugi.
Es redzu savus vecākus.
Jūtu viņu klātbūtni it visur.
Kā citādi, Mufasa?
Tu viņus jutīsi mūžīgi.
Es dzirdu mātes balsi.
Viņa man saka, ka mēs dodamies uz Mileli,
bet es jūtos apjucis bez viņas.
Tavs ceļojums nav sapnis, Mufasa.
Tava māte tevi vada,
un galamērķī tevi gaida ģimene.
Ko tu dari?
Mēs esam izsalkuši.
Tās laiks vēl nebija pienācis.
Tā vietā zivs piekrita dalīties ar ūdeni.
Man ir ziņojums.
Ir rīts.
Ziņojuma beigas.
Priekšā zeme ir sadalījusies.
Apkārt vai cauri?
Lēmums jāpieņem tev.
Ieskaties tālē, kur gaisma.
Pāri dziļākajai aizai.
"Pāri dziļākajai aizai."
Iesim lejup.
Kāpēc? Jo tā teikts pasakā?
Klintis slēps mūsu pēdas.
Drošāk būtu iet apkārt.
Es uztvēru viņu smaku.
Tu uztver tikai to, ko runā halucinējošs paviāns.
Es esmu mandrils.
Lieka laika tērēšana.
Aizver acis.
Ko?
Pastāsti, ko redzi. Ko sajūti.
Vējš neko nevēsta.
-Nē, viņas dodas cauri vītoliem. -Kādas viņas?
Mātītes, kas ir mums priekšā. Nāc.
Centies nedomāt. Koncentrējies.
Es koncentrējos.
Viņam ir taisnība.
Mums jāiet lejup.
Tu padomā tik!
Daudzas pagales kopā degs kā viena.
Mums jādodas uz mērķi.
Un jāredz jaunas pasaules.
Un jāredz jaunas pasaules!
Ja gribi iet ātri, tad dodies viens
Tur aizvijas ceļš
Celies un ej
Bet, ja gribi iet tālu
Tad dosimies kopā
Būs labi, iesim tālu
Dosimies kopā
Tavs tēvs lika man tevi vaktēt
Bet mēs klīstam nezināmās tālēs
Reizēm jāpaskatās no putna lidojuma
Un man esi tu, lai mēs ietu kopā
Pa sauszemi, gaisā
Ja gribi iet ātri, tad dodies viens
Dienu, nakti
-Tur aizvijas ceļš -Varbūt iešu
-Celies un ej -Kā tad!
Bet, ja gribi iet tālu
Tad dosimies kopā
Būs labi, iesim tālu
Dosimies kopā
Es atkal atradīšu savu ģimeni
Pagaidām iešu kopā ar tevi
Es iešu ar tevi līdz galam
Kopā ar draugu ir vieglāk
Es atradīšu savu ģimeni
Pagaidām iešu kopā ar tevi
-Es iešu ar tevi līdz galam -Traukšos turp
Kopā ar draugu ir vieglāk
Kā mākoņi sader ar lietu
Kā maltīte zeltainas labības laukā
Kā saules stari tev krēpēs
Sarabi, mēs saderam kopā
-Kā mākoņi sader ar lietu -Mēs atradīsim savu ģimeni
-Kā maltīte zeltainas labības laukā -Pagaidām iesim kopā
-Kā saules stari tev krēpēs, Sarabi -Mēs iesim kopā līdz galam
-Tu un es, mēs saderam kopā -Kopā ar draugu ir vieglāk
-Mans brālis mani tur gaida -Mēs atradīsim savu ģimeni
-Viņš zina, ka sekoju viņa pēdās -Pagaidām iesim kopā
-Mans brālis reizēm apjūk -Mēs atradīsim īsto ceļu
-Un nomaldās no takas -Līdz galam
-Ja satiksiet brāli, sakiet viņam -Kopā ar draugu ir vieglāk
Kopā ar draugu ir vieglāk
Daudz vieglāk
-Mēs neiesim vieni -Ne vieni
-Ceļš aicina -Ceļš aicina
-Doties pa to -Doties pa to
-Jo mēs iesim tālu -Hei, hei, hei, hei
Mēs iesim kopā
-Būs labi, iesim tālu -Hei, hei, hei, hei
Mēs iesim kopā
Kad mēs devāmies pāri Lielajai ielejai,
mednieki mums sekoja ik uz soļa.
Kiros. Viņi nav vieni.
Viņiem pievienojusies lauvene.
Un pērtiķis.
Mufasa.
Mufasa. Lūdzu, palīdzi man.
Kā es varu tev palīdzēt?
Runa ir par Sarabi.
Viņa ir tā gaisma, par kuru runāja mana māte.
-Ko? -Viņa ir īpaša.
Brīnišķīgākā mātīte, kādu jebkad esmu sastapis.
Es neprotu ar viņu sarunāties. Tu esi dzīvojis starp mātītēm.
Ko man viņai teikt?
Vienkārši runā ar viņu. Esi patiess.
Nē, Mufasa.
Tu nesaproti. Es neesmu gana īpašs.
Tu…
kaut kā tik daudz zini.
Labi. Labi.
Runā vienkārši. Uzdod viņai jautājumu.
Labi. Jautājumu. Tas ir labi.
Esi pārliecinošs, neieinteresēts.
Bet es esmu ļoti ieinteresēts.
-Pastāsti viņai par ziediem. -Kādiem ziediem?
Ielejā, no kuras viņa nāk, ir daudz ziedu.
Tos dēvē par pīļu ziediem.
Tiem ir gari stublāji.
Vienreizēji skaisti ziedi.
Kā tu to zini?
Kad viņa iet garām, es tos saožu viņas kažokā.
Labi.
Ziedi. Neieinteresēts.
-Ziedi. Un neieinteresēts. Ziedi. -Bet ir kas vēl svarīgāks.
-Un neieinteresēts. -Klausies…
-Ziedi un neieinteresēts. -…kad viņa runā.
-Tēviņiem tas diez ko nepadodas. -Ziedi…
Atvaino. Ko tu teici?
Tiešām?
Es tevi dzirdēju, brāl.
Tu varēsi ar mani lepoties.
Ļoti karsti, vai ne?
Jā.
Man patīk klausīties.
Labi.
-Es dzirdu arī tagad. -Ko tieši?
-To, ko tu tikko teici. -Bet šobrīd runā tu.
Tā ir.
-Tu smaržo pēc pīles. -Ko?
Pēc zieda.
Pēc pīles zieda.
Kā tu zini par šiem ziediem?
Es tevi apošņāju ar degunu.
Es tos saožu.
Cik pārsteidzoši!
Mūsu ieleja bija pilna ar šiem ziediem,
to bija tūkstošiem, cik tālu vien sniedzās skats.
Tā bija skaistākā vieta zemes virsū, Taka.
Viņš teica, ka viņa smaržo pēc pīles?
Bet par paviānu saukājat mani?
Viņiem te nevajadzētu būt.
Migrācijas paradumi mainījušies.
-Es nesaprotu… -Svešinieki!
Šīs nav mācības!
Kam tādam es nepiekritu.
Tas nekas. Mēs esam drošībā.
Viņi ir otrā pusē.
Nē!
Viņi var pārlēkt pāri!
Esam lamatās!
Ko nu iesāksim?
Ziloņi cīnīsies kopā ar mums.
Kāpēc lai viņi to darītu?
Jo es viņiem to palūgšu.
Tev ir labāks risinājums?
Jā, gudrais lūdzēj.
Liksim kājas pār pleciem.
Kur viņa iet?
Labdien! Uzklausiet mani. Mums nepieciešama jūsu palīdzība.
Vai aprunāsimies? Mums nepieciešama jūsu palīdzība. Lūdzu.
Viņi nāk!
Sarabi! Sarabi, pagaidi!
Sarabi, pagaidi. Pagaidi! Kur viņa skrien?
Viņa skrien uz stropu!
Kā teicu, esiet gatavi bēgt!
Bēgam!
Skrienam uz kokiem!
Kāpēc es skrienu?
Jūsu augstība, turieties!
Zazū!
Sarabi!
Nepadodieties!
Neatkāpieties!
Es tev palīdzēšu.
Sarabi, es tev palīdzēšu.
Tieši tā. Laidieties lapās, kaķēni.
Paldies, draugs.
Šurp!
Sarabi.
Dzīva. Viņa ir dzīva!
Kāpēc jūs visi uz mani skatāties?
Tu nokriti no koka.
Viņš izglāba tev dzīvību.
Kas?
Taka.
Taka tevi izglāba.
Vai ne tā, brāli?
Tu mani izglābi?
Man bija jārīkojas.
Paldies.
Mums paveicās.
Tās bites gandrīz piebeidza mūs visus.
Patiesībā bites mūs izglāba.
-Mufasa. -Tiešām?
Man likās, ka ziloņi bija satrakojušies.
-Tomēr esam dzīvi, ne? -Ziloņi būtu cīnījušies ar mums.
Mēs esam lauvas.
Neviens necīnīsies ar mums.
Ne šajā vietā.
Kurp viņš dodas?
Uz vietu aiz paša apvāršņa.
Mufasa, paldies.
Rafiki…
Kas ir Svešinieki?
Svešinieki ir salasījušies no dažādiem bariem.
Kad viņi piedzimst,
tad tiek savas cilts nicināti, jo atšķiras no pārējiem.
Kā tu savā ciltī?
Jā, tieši tāpat.
-Bet, Rafiki… -Jā?
Kāpēc viņi visiem grib darīt pāri?
Dažreiz, kad paši tuvākie tevi nemīl,
rodas nepanesamas sāpes.
Un šo sāpju dēļ
tu sāc ienīst it visu.
Labi, ka ar tevi tā nenotika, Rafiki.
Es arī par to priecājos, bērns.
Kukū! Mēs arī te esam.
Kāpēc neviens pat nepiemin mūs,
kaut tiešām esam izstumtie?
-Tiešām! -Mēs vienmēr esam nesaprasti.
Es esmu ļoti sarežģīts.
Uz Mileli var nokļūt pa dažādiem ceļiem.
Šis būs mūsējais.
Dodies! Dodies, Mufasa.
Atrodi savu mūžību.
Es tev palīdzēšu.
Sarabi, es tev palīdzēšu.
Klau, Rafiki?
Ko tu dari?
Pārliecinos par savas vīzijas patiesumu, Mufasa.
Vai drīkstu tev ko vaicāt, Rafiki?
Cik tavu vīziju ir piepildījušās?
-Pagaidām neviena. -Neviena?
Svarīgi nav tas, ko redzu, bet tas, ko jūtu.
Bet kā tu…
Kā tu zini, uz kuru sajūtu paļauties?
Milele eksistē.
Es to jūtu šeit.
Jautājums ir šāds:
ko tu jūti, Mufasa,
savā sirdī?
Laikapstākļi ir mainījušies.
Nav pietiekami daudz svaiga sniega.
Ja Svešinieki atradīs mūsu pēdas, tad sekos mums uz Mileli.
Zazū, tikai tu vari mums palīdzēt.
Vai tu esi par to pilnīgi pārliecināts?
Man jau liekas,
ka Rafiki ar to nūju būtu noderīgāks.
Zazū, tu vari ar spārniem
aizslaucīt mūsu pēdas,
kamēr kāpsim kalnā.
Klau, tu to vari.
Jā.
Jā, kungs. Tev taisnība. Es to izdarīšu.
Es viens pret ledū sasalušu kalnu.
Vienam mazam degunragputnam jāglābj…
Māmiņ!
Žēlīgā debess, cik salts!
Kas ar jums notiek?
Mēs nevaram tik bieži apstāties.
Viņi kaut kā paslēpuši pēdas.
Sniegā?
Tas nav iespējams.
Majestāt, viņi var būt jebkurā vietā uz šī kalna.
Tad atrodiet viņus!
Tūlīt!
Zazū, Zazū, Zazū
Zazū, Zazū!
Man ir ziņojums.
Svešinieki ir pilnīgi apjukuši.
Attapīgs gājiens, Mufasa.
Teicami nostrādāts, Zazū.
Kā jau parasts.
Es zināju, ka to spēsi.
Mēs to paveicām.
Nē, tu to paveici.
To tu labi izdomāji, Mufasa.
Visi berzējamies cits pret citu. Tas ir pilnīgi normāli.
Kurš vēlas paberzēties ar Zazū?
Neviens. Nu, tad es dodos.
Izlūkošu ceļu priekšā.
Es tev palīdzēšu, Rafiki.
-Sveiks. -Es palīdzēšu.
Cik jautri, Mufasa!
Jā, es palīdzēšu.
Mufasa…
"Es tev palīdzēšu."
Tu slēpies ēnā lejpus vējam, zodzies viegliem soļiem.
Interesants medību stils, Mufasa.
Mums kaut kas ir jāēd, pirms uzsākam lejupceļu.
Diemžēl šeit, virsotnē, nav ko medīt.
Redzi to akmeni?
Tur ir civeta, kas gatavojas pamest alu.
Protams, tu spēj saost civetu sniegā.
Tu, lauva, kam pa spēkam ir viss.
Ko tu ar to gribi sacīt?
Es redzu tevi, kāds esi, Mufasa.
Es nesaprotu, par ko tu runā.
Tam es ticu.
Tu esi tik gudrs,
tu redzi visu sev apkārt, bet neredzi sevi.
Ko tu gribi teikt?
Ko tu gribi teikt, Sarabi?
Tu precīzi norādīji, kur sniegā ir civeta.
Un tu saodi Svešiniekus vējā.
Tātad tu biji tas, kurš saoda ziedus manā kažokā.
Trāpīgs minējums.
Tu precīzi atpazīsti konkrēta manas ielejas zieda smaržu.
Nē, tas nav iespējams.
Tu mani izglābi.
Tu uzgūlies man virsū, lai ziloņi nesamītu, tu mierināji mani.
Nē, tas bija Taka.
"Es tev palīdzēšu, Sarabi."
-Mans uzdevums ir sargāt viņu. -Tas biji tu.
Upe mani nesa, un viņš mani atrada. Mans brālis mani izglāba.
Es to jutu jau no sākuma.
-Viņa dzīslās rit karaliskas asinis. -Mufasa.
-Tas ir viņa liktenis. -Nē!
Viņa liktenis bija glābt tevi.
Tagad pasaki, ka tas biji tu.
Kopš tu parādījies
Es bēgu no kaut kā dziļi manī
Un ir ļaunāk, nekā es domāju
Es skatos tev acīs un nespēju slēpties
-Atgrūžu tevi -Neatgrūd mani
Bet jūtas atgriežas vēl spēcīgākas
-Es nezinu, ko teikt -Tu labi zini
Bet zinu, ka esmu savā vietā
Tu vienmēr esi īstajā vietā
-Es nezinu -Kā tu kusties, kā visā raugies
-Tu redzi mani -Kā jūties, kad esi ar mani
-Man līdzās -Vairs neslēpies no manis
Saki, ka tas biji tu Es zinu, ka biji
Ko lai saku? Kurp lai eju?
Kā lai zinu, ka tu jūti to pašu?
Saki, ka tas biji tu Es zinu, ka biji
Kluss un piesardzīgs Nepieķeros, tomēr atklājos tev
Lai kur es būtu
Baidos uzkavēties par ilgu
Ikreiz, kad atrodu mājas
Kāds vienmēr tās nolaupa
Bet tu redzi, ko es redzu
-Es redzu tevi -Spēks staro
Ik solī, ko pasper
Tu kusties kā karaliene īsta
Neļauj nevienam mūs šķirt
Saki, ka tas biji tu Es zinu, ka biji
Atkārto vēlreiz, atkārto vēl
Saki, ka vienmēr būšu ar tevi
Saki, ka tas biji tu Es zinu, ka biji
Atkārto vēlreiz, atkārto vēl
Saki, ka vienmēr būsi ar mani
-Tu vienmēr esi īstajā vietā -Tagad to zinu
-Kā tu kusties, kā visā raugies -Es tevi redzu
Mīlestība, ko jūtu Kad tu esi ar mani
Man līdzās, līdzās
Atkārto vēlreiz, atkārto vēl
Saki, ka nekas to neizjauks
Atkārto vēl, atkārto vēl
Saki vārdus, ko vēlos dzirdēt
Atkārto vēlreiz, atkārto vēl
Atver acis, un iesim kopā
Zinu, tas esi tu
Tu zini, ka mīlu viņu, brāli
Mums noslēpumu nav
Es glābu tev dzīvību
Tā tu man atmaksā?
Ko nu iesākt? Kā izskaidrot?
Kā aizmirst to, ko nupat redzēju?
Viņš bija kā brālis Viņa - mana karaliene
Nu sagrauts ir viss
"Saki viņai, ka tas esi tu! Viņa to zina!"
Ko tu viņai pateici? Ko izdarīji?
Es esmu mantinieks Viņa pienākas man!
Vai senči nu smejas?
Ko viņi sacītu? Tēva vairs nav
Viņš iedvesa man šo spēku
Neuzticējās tev!
Varbūt nojauta, ka nodosi mani?
Kad tu slīki, es krastā vilku
Dāvāju dzīvību Tu biji mans parādnieks!
Tagad es slīkstu Grimstu bez spēka
Cenšoties aizmirst neaizmirstamo
Man vairs nav brāļa
Pasaka galā
Atliek kauns un nevaldāmas Dusmas, no kurām nespēju
Aiz…
…bēgt
Diženiem karaļiem reizēm nākas maldināt
Šajā kalnā nebija daudz ēdamā.
Līdz šim.
Pastāsti, kā izdzēsāt pēdas sniegā?
Mums palīdzēja putns.
Lauvas, kam palīdz putns?
Un es palīdzēšu jums.
Tu palīdzēsi mums?
Mums grib palīdzēt ievainots gļēvulis?
Manās dzīslās rit karaliskas asinis,
bet tavu dēlu nogalināja Mufasa.
Mufasa bija tas,
kurš tevi šeit iedzina.
Pārspēja gudrībā ik uz soļa.
Es tevi aizvedīšu pie viņa un uz Mileli.
Uz Mileli!
Milele ir pasaka, ko stāsta mazuļiem.
Iestāsti to pērtiķim.
Viņš tos vada uz turieni.
Paskaties uz sevi.
Jūs esat kā izbadējies vilku bars,
kas pieplacis kalnam.
Nav pēdu, ko dzīt.
Tikai viens cerības stars atriebties.
Es!
Atriebties…
Kā tad ar tavu tēvu?
Mufasa dēļ
man vairs nav tēva.
Viņš ir pie vainas.
Jā.
Tu zaudēji tēvu,
bet es - dēlu.
Taka, vai pievienosies mums?
Kopā mēs viņam atriebsimies.
Ar lielāko prieku,
karali.
Taka!
Taka, kur tu biji?
Medīju.
Neko neatradu.
Nekad neesmu bijis tik prasmīgs kā tu.
Vai mana māte.
-Man tev kaut kas ir jāizstāsta. -Nē.
Man tev kaut kas ir jāizstāsta.
Gribu tev pateikties.
Tu turēji Ešei un Obasi doto vārdu.
-Taka… -Tu mani izglābi, Mufasa.
Un es
nekad neaizmirsīšu to, mans brāli.
Draugi! Es atradu taku lejup tepat aiz tās radzes.
Pateicu ko sliktu?
Ei, Rafiki?
Jā.
Tuvojas liktenīgs mirklis, Mufasa.
Un zeme sāk drebēt.
Esmu pilnīgi pārliecināts par to, kurš ir Taka.
Esi atklāts. Vai es?
Ja nepamanīji, mēs netiekam pieminēti.
Pat civetu piemin biežāk.
-Varbūt mūs pieminēs lugā. -Nē. Nepiemini lugu.
Es to noskatījos.
Es esmu vien milzīga lupatu lelle.
Tu to noskatījies? Bez manis?
Rafiki, Mufasa un Sarabi ir iemīlējušies?
Iemīlējušies?
Tas ir riebīgi un mani galīgi neinteresē.
Ko Taka viņiem nodarīs?
Draugs, Takas sirds bija salauzta.
Un viņa lamatas - izliktas.
Mufasa. Vai tu redzi?
Nespēju noticēt.
Gaismas otra puse.
Mājas.
Milele.
Nespēju noticēt.
Mēs to atradām. Atradām Mileli.
Jā.
Tu to atradi, brāli. Kā visu pārējo.
Rafiki.
Šis ir koks, ko redzēji parādībā.
Šo koku es esmu redzējis daudzkārt,
un ikreiz tur bija brālis,
kurš stāvēja šeit.
Taču šeit neviena nav, Rafiki.
Tu ieradies uzmeklēt dvīņu brāli.
Viņš jau sen tika paņemts no manis.
Sapņos es redzēju brāli.
Kurš stāvēja šeit.
Draugs, ģimenes loceklis.
Patiesībā es redzēju tevi.
Neredzamo.
Es redzēju Mufasu.
Mani?
Jā, tevi.
Manu brāli.
Mufasa.
Kā jūs zināt, kas es esmu?
Mēs zinām, ka Svešinieki tevi vajā. Un nu baidāmies no briesmām.
Nē. Mēs paslēpām pēdas.
Es jums apsolu, ka Milele ir droša vieta.
Un es nepieļaušu, ka to kāds apdraud.
Nebēdziet.
Jums ne no kā nav jābaidās.
Mēs neatnācām vajāt jūs.
Mēs meklējam Mufasu.
Ak nē. Kā viņi te nokļuva?
Neļaujiet viņam mūs sašķelt.
Nepūlies, Mufasa. Loks…
Loks ir pārrauts.
Nē!
Mufasa, ko tu dari?
Es cīnīšos un parādīšu, ka arī viņi var cīnīties.
Rafiki, kad dzirdēsi manu signālu, palīdzi visus sapulcināt.
Jā, brāli.
Šeit ir arī citi lauvas.
Atrodiet viņus.
Ar prieku, majestāt.
Mufasa, tu neesi viens.
Tagad ir mana kārta uzdot jautājumus.
Šajā vietā pakaļdzīšanās beigsies, Mufasa.
Pateicoties tavam brālim.
Viņš atstāja pēdas, kurām sekojām.
Nodeva jūs, lai glābtu sevi.
-Atdeva mūsu rokās šo valstību. -Saki, ka viņš melo.
Lūdza nogalināt klaidoni.
Taka, lūdzu!
Es esmu karaļa dēls.
Bet Sarabi izvēlējās tevi.
Tāpat kā māte.
Tāpat kā mans tēvs.
Es tevi izglābu, bet tu mani nodevi!
Ko tu esi izdarījis?
Es esmu tavs brālis, cīnies ar mani!
Tu nozagi manu nākotni.
Tagad tā ir tava.
Viņš nu ir mūsējais.
Mana dēla vārds
bija Šadžu.
Šadžu!
Šī vieta bija paredzēta viņam.
Un nu es te valdīšu bez žēlastības.
Ar viņu cīnīšos es.
Lūdzu. Mēs nespējam cīnīties vieni.
Mēs nevaram palīdzēt.
Viņi mūs jau senāk mūs padzina no teritorijas.
-Viņiem ir pārspēks. -Cīnieties ar mums.
Cīnies par saviem bērniem, par nākotni.
Kādu nākotni? Viņi mums atņēmuši visu.
Un vienmēr prasīs vēl.
Es esmu Mufasa, klaidonis bez bara.
Tomēr stāvu jūsu priekšā.
Lepni paceltu galvu.
Jums ir bail, tomēr uzticieties man.
Nekas nemainīsies, ja rūpēsimies tikai katrs par savu cilti,
nevis citu sugu likteni.
Bet kāpēc mums jācīnās ar tevi?
Tā ir tava cīņa.
Šodien viņi vajā mūs, lauvas. Bet, ticiet man,
kamēr jūs šodien atļaujat viņiem uzbrukt mums,
viņi jau plāno to, kā rīt uzbruks jums.
Viens lauva nevar izmainīt Mileles likteni.
Neviens lauva nav tik liels kā zilonis, tik spēcīgs kā vērsis,
tik ātrs kā gepards un tik garš kā žirafe,
kas spēj skatīties tik tālu,
cik dzērves un vanagi debesīs.
Vai jūs to nezināt?
Katrai būtnei ir vieta Dzīvības lokā.
Mana elpa ir jūsu elpa.
Jūsu cīņa ir mana cīņa.
Es neliekšos ļaunuma priekšā, nedariet to arī jūs.
Mufasam ir taisnība.
Milele ir mājas.
Mums jāstāv kopā ar Mufasu!
Kopā mēs nosargāsim Mileli!
Nāk lauva!
Kopš šā brīža viss,
ko apspīd gaisma, pieder man.
Tev tas būs jāiekaro!
Atvadies.
Nokaitinājāt neīsto degunragputnu.
Pusdienas ir galdā.
Atkāpieties! Esmu izcili apmācīts un reizēm…
Cik apkaunojoši.
Zini, man pašam ir spārni.
Taka!
Taka, lūdzu. Lūdzu!
Mufasa.
Tu uzdrošinies
izaicināt mani?
Tu man atņēmi dēlu.
Manu nākotni.
Taka, tavs drosmes mirklis pienāks.
Asinis pret asinīm.
Lūdzu. Nenogalini viņu.
Es viņu nenogalināju.
To izdarīji tu.
Viņi nāk.
Pēdējie lauvas.
Tiem ir laiks izmirt.
Sāksim ar jaunāko.
Zeme drebēs.
Uzbrukumā!
Mufasa.
Aizver acis
un pastāsti man, ko dzirdi,
ko jūti.
Mufasa!
Viņš satrieca Svešiniekus.
-Mileles karalis! -Mileles karalis!
Vai tas ir viņš? Mūsu karalis?
Jūsu augstība.
-Mileles karalis. -Mileles karalis.
Mileles karalis.
-Mans karalis. -Jūsu augstība.
-Jūsu majestāte. -Mans karalis.
Uzveica Kirosu!
-Mans karalis. -Karalis?
Nē, neesmu karalis.
Paceliet galvu.
Nē. Esmu vienkāršs… Neesmu karalis.
Mēs visi esam viens. Lūdzu.
Lūdzu. Paceliet galvu.
Bet, Mufasa,
tu viņus visus apvienoji.
Tu palīdzēji viņiem ieraudzīt sevī to, ko uzskatīja par neredzamu.
Kas var būt ķēnišķīgāk?
Nē, Rafiki.
Es neesmu karalis. Man nav karalisku asiņu.
Vēl nesaproti, brāli?
Nav svarīgi, kas tu biji,
bet tas, par ko esi kļuvis.
Par Mileles karali.
Mans brāli,
tevi gaida brīnišķa nākotne.
Vai tas ir pa īstam?
Tas taču nevar būt.
Nevar būt.
Mufasa.
Kā tas iespējams?
Man bija dēls vārdā Mufasa.
Man viņu atņēma vareni plūdi.
Māte?
Es nepārstāju cerēt.
Ticēt.
Mans dēls.
Es sapņoju par šo mirkli.
Un nu tas ir piepildījies.
Ak, Mufasa.
Bet tēvs?
Kur ir tēvs?
Viņš tagad mīt tevī.
Viņš mīt tevī.
Es sapņoju, ka mēs atkal būsim kopā.
Un zināju, ka tas notiks Milelē.
Mans dēls.
Mufasa.
Mufasa, lūdzu, piedod man.
Jums viņš ir jāpadzen, kungs.
Kamēr es būšu karalis,
manam brālim šeit būs vieta.
Brāli, man ir tik ļoti…
Bet es nekad vairs
nesaukšu tevi vārdā.
Nespēju.
Tāpēc to nedarīšu.
Tad sauc mani par Nagu.
Lai es neaizmirstu, ko esmu izdarījis.
Nags.
Jūsu majestāte.
Laipni lūdzu mājās.
Jūsu majestāte.
Nu ko, Mufasa.
Izrādījās, ka tava ģimene tevi gaidīja Milelē.
Jā, Rafiki.
Jā, tā bija.
Pienācis tavs laiks, Mufasa.
Rafiki, kaut es viņu varētu ieraudzīt.
Kaut es varētu satikt vectēvu.
Kā savulaik Mufasa teica tavam tēvam -
palūkojies uz debesīm, Kiara.
Pagātnes diženie karaļi vienmēr
tevi tur gaidīs.
Es negribu, lai viņš aiziet, Rafiki. Negribu, lai stāsts beidzas.
Vai tu nesaprati, Kiara?
Mufasa dzīvo tevī.
Viņš dzīvo tevī.
Tēti!
-Rafiki. -Tas bija neaprakstāmi.
-Nevainojami. -Labāk nevarēja.
Tomēr man ir dažas pārdomas.
Daži ieteikumi. Ņem vērā, ja vēlies. Bet noteikti.
-Tēti! -Kiara!
Kiara.
Tēti.
Kur ir mamma?
Mīļā, man tev kas jāpastāsta.
Ko? Kaut kas atgadījās ar mammu?
Mīļā, es tepat esmu, un man viss ir kārtībā.
Kur tu biji?
Kiara,
šis ir tavs brālis.
Brālis?
Man ir brālis?
Sveiks. Es esmu Kiara. Es par tevi rūpēšos.
Vienmēr.
Mazuli,
es tev izstāstīšu kādu stāstu.
Stāstu par diženu karali.
MUFASA: KARALIS LAUVA
Subtitrus tulkoja: Gundega Gulbe