NETFLIX PREDSTAVLJA
Ime?
Sedat Yücel.
Zanimanje?
Zatvorski čuvar u kaznionici u Konyi.
Već 29 godina.
Gospodine Sedate, ovo nije ispitivanje ni svjedočenje.
Kao što znaš, za to je zadužena policija.
Ovo je razgovor o tvojim postupcima
u sklopu istrage Ministarstva pravosuđa.
No mogao bi završiti podizanjem tužbe protiv tebe.
Mogao bi dobiti otkaz i izgubiti pravo na mirovinu,
kao i sva prava koja si stekao tijekom službe.
Znam.
U redu.
Onda počnimo.
Na dan incidenta, u srijedu 25. travnja 2018.,
je li zatvorenik Musa Solak bio pod tvojim nadzorom?
Jest.
Spotify.
-Što? -Spotify.
Stopify?
Spotify, čovječe. Spot.
Znaš, kao spot na televiziji.
Dobro. I što s time?
Vidiš…
Možeš slušati glazbu online preko ove aplikacije.
Tinejdžeri je obožavaju.
-Je li besplatna? -Jest.
Ali internet nije.
Ne brini se zbog toga. Mogu samo rabiti aplikaciju.
Kako je uključim?
Jesi kad igrao igrice na internetu?
-Da, u cyber-caféu. -Dobro.
Znaš kako klikneš na ikonu i igrica se pokrene?
-Da? -Jednako je.
Klikneš na ikonu i pokrene se.
Izgleda kao moji ožiljci.
Tri crte na zelenoj podlozi.
Upravo tako izgleda.
Sigurno ima ljubavnicu.
Već mjesec dana ne dolazi kući prije dva ujutro.
Tko? Tvoj otac?
Ne, moj djed!
Slušaš li uopće? Govorim ti nešto.
Kod kuće je grozno.
Ti barem imaš oca.
Što ću ja?
Draga, čak i novi klinci znaju da nemaš oca.
Prestani više.
-Kamo ćeš? -Moram zapaliti.
-Ideš? -Ne. Idi ti.
Inače…
Doći će za koji dan. Tjedan dana, maksimalno.
-Tko? Tvoj otac? -Ne, moj djed!
Super. Možeš nas upoznati.
Ne mogu. Kako? Ostat će samo jednu noć.
Je li?
U redu.
Živimo jedna pokraj druge. Samo ga želim vidjeti na pet minuta.
Što kažeš?
Daj, ne budi glupa.
Bit će ovdje samo jednu noć.
Trebam mu reći da mora upoznati moje prijatelje?
Naprijed.
Zvali ste me.
Da, Sedate.
Zatvorenik je zatražio dopust. Musa Solak.
Ići će kući na jedan dan pod tvojim nadzorom.
-Dobro, ali znate da želim u mirovinu. -Znam. Bit će sve u redu.
Ne brini se. Musa je miran. Ima opravdan razlog.
Otići ćete 24-oga, provesti dan ondje
i vratiti se sutradan prije večeri.
Ali kći mi se vraća iz Italije i…
Sedate!
Već je dovoljno komplicirano. Nemoj i ti gnjaviti, bogati!
U redu. Oprostite. Kako želite.
Reci Behçetu da se pobrine za izdatke.
Dovedi ga natrag ranije ako budeš mogao.
Naravno, g. Faruk.
-Smijem li sad ići? -Idi.
Hej, mala!
Više i ne pozdravljaš?
Nisam te vidjela. Da jesam…
Da?
Bila bih te pozdravila.
Bi?
Moram ići. Već kasnim.
Dobro.
Idi.
Već ću te negdje naći.
Tada si bila jako malena.
Hoću reći…
Ne mogu ja to.
Zdravo, Yonca. Kako si, dušo?
Silno si narasla!
Sranje.
Zdravo, Yonca. Jesi li se naviknula na kuću?
Znaš, ovdje si se rodila.
Bez brige.
Vratit ću se dok kažeš keks.
Živo joj se jebe hoćeš li se vratiti ili ne.
Zdravo, Yonca.
Zovem se Musa.
Ja sam tvoj otac.
Uživajte.
-Hvala. -Hvala.
Je li ti rekao bilo što sumnjivo?
Nešto što bi upućivalo na njegove namjere?
Ne.
Nije rekao ništa sumnjivo.
Ali bio je uzbuđen.
-Što će vidjeti kćer? -Da.
Nije ju bio vidio 14 godina.
Zato je i tražio dopust.
Zašto je nije vidio 14 godina?
Žena mu nije dopuštala.
Rekla je kćeri da je Musa mrtav.
Eto zašto.
Nije ju dovodila ni dopuštala njemu da joj piše.
Zašto je sada dopustila?
Nije.
Poginula je.
Kako?
U prometnoj nesreći.
A zatim?
Zatim su majčini roditelji morali uzeti malu.
Ali nisu je željeli.
Pa su djevojčicu poslali Musinoj majci.
Ona ima težak oblik Alzheimerove bolesti.
Eto.
Zato je iznenada zatražio dopust.
Nisi nikada dosad ni vidio njezinu fotografiju?
Ne. Nije ih slala.
-I one su bile u Antaliji? -Ne.
Kad sam otišao u zatvor, ona je otišla svojem ocu u Urfu.
Pisao sam joj.
I zvao, ali…
Što se onda dogodilo?
Ništa.
Otkuda ti onda ova slika?
Poslala mi ju je naša susjeda Nuriye.
Bog je blagoslovio.
Nemamo nikoga. Uvijek se brinula za nas.
Poslala mi je sliku prije tri-četiri dana.
Prije nije htjela.
-Imaš li ti djece, brate? -Imam.
Kćer.
-Ima 25 godina. -Lijepo. Bog je blagoslovio.
-Amen. I tvoju kćer. -Amen.
Musa…
Tvoja pokojna žena…
Zašto se toliko ljutila na tebe?
Brate, mi…
Ostala je trudna. Zato smo se vjenčali.
Bio sam pijan i…
Bio sam glup.
Pogledaj svoje dijete posljednji put!
Proklet bio, Musa!
Zapravo sam volio drugu.
Mi se nismo dobro poznavali.
Pogriješili smo, naravno.
-Zar policija ne zna za ovo mjesto? -Naravno da zna. Sve zna.
Nemojmo se zadržavati ovdje.
-Elif je. Samo ću… -Brate.
Trenutak.
Halo?
Da, draga?
Dobro sam.
Kako si ti?
U Antaliji sam, draga.
Poslali su me ovamo na jedan dan.
Vratit ću se sutra.
Što?
A sve naše pripreme?
To nije u redu.
Majka će ti biti očajna.
A što bi drugo rekla preko telefona?
Ne želi te uzrujati.
Što?
Ne radi nam to, mila.
Nemoj.
Zar se nismo već dovoljno napatili?
Što je previše, previše je, Elif!
Slušaj… Halo?
-Što je? -Ništa.
Djeca…
Ovdje je.
-Dobro došao, Musa. -Bolje te našao, Nuriye.
Brat Sedat.
-Dobro došao, brate. -Hvala, mila.
On je iz zatvora.
A, tako. Dobro došao, brate.
Dobro došao još jednom.
-Odjebi! Pusti me! -Dolazi ovamo!
-Kunem se da ću… -Pusti me!
Odjebi! Odjebi više!
Bit ću ovdje, Musa.
Ni govora, brate. Pripremila sam jelo. Uđi.
Nisi se trebala gnjaviti.
Molim te, brate.
-Uđi. -Dobro.
-Gdje je mama? -Unutra.
Mama!
Moja predivna majko!
Čekala si svog sina na prozoru?
Tko je on?
Zašto si rekao da si moj sin?
To sam ja, mama. Ja sam.
Što radiš u mojoj kući?
Tko su oni, mila?
To sam ja, mama. Musa. Zar ne prepoznaješ svog sina?
Musa?
Ne budi smiješan.
Imali smo susjedu. Zvala se İksan.
Muž joj se zvao Ramazan.
Sjećaš li se Ramazana?
Naravno.
Ramazan je bio teško bolestan.
Pitam se je li se ikad oporavio.
Dobro je. Ne brini se zbog njega.
-Zbilja je dobro? -Aha.
To je lijepo čuti.
Rekao je: „Neka se teta Nebahat ne brine zbog mene.“
Kako da se ne brinem?
Dođite. Trebate se odmoriti.
-Što? -Hajde, majko. Umorni ste.
-Jesam umorna. -Idemo.
-Malo odspavajte. -Hoću.
Tko su ovi ljudi?
-Izbaci ih. -Naravno da hoću.
-Bez brige. -Spava mi se.
Dobro.
Samo malo prilegnite.
To je jako teška bolest.
Bog joj pomogao.
Hvala. Bog te blagoslovio.
Nemoj stajati, brate. Sjedni.
-U redu. -Sjedni.
-Nuriye. -Da?
Je li mama uvijek takva?
Je li ikad prisebna?
Doktor kaže da je sve moguće.
Shvaćam.
Ali ona ništa ne zna! Živi u svom svijetu.
Sigurno ste gladni. Dođite za stol.
-Hvala. -Izvoli.
Dobro.
Nuriye…
U školi je. Ima važan test.
Doći će odmah poslije testa.
-Dođi. -Dobro.
GĐA AYŞENUR IZ BANKE
Taj telefonski poziv…
Zašto te toliko uzrujao?
Pa…
Uzrujao sam se jer je moja kći otkazala posjet.
Valjda zato.
Zašto je otkazala?
Ukratko…
Udala se u bogatu obitelj.
To su važni ljudi s vezama.
Žive u Italiji.
I naša je kći ondje.
Došli su u Istanbul na tjedan dana.
Trebali su nam doći na nekoliko dana.
Sve smo pripremili, naravno.
A onda su imali nekog drugog posla i…
Na kraju ništa od toga. Nisu došli.
Zato sam se malo uzrujao.
To je sve.
Bogati zet, kažeš.
To što su oni bogati ne znači da mi ne obavljamo svoje dužnosti.
Radimo što moramo.
Hoću reći, ne bi imao financijskih problema zbog svadbe.
Jasno.
Ne sviđa ti se?
Sviđa.
Ukusno je.
Mogu donijeti nešto drugo.
Ne. Odlično je. Sve je ukusno.
-Dobar tek. -Samo sam izgubio tek.
Zbog onog poziva?
Ne.
Idem zapaliti.
-Dobar tek. -Hvala.
Zdravo, dušo. Dobro došla. Uđi.
Uđi.
Uđi. Nemoj stajati ondje.
Zdravo, Yonca.
Ja sam Musa.
Znam.
Čekaj.
Napravio sam ti ovo.
Možeš umetnuti fotografiju. Možda.
Hvala.
Za stol! Sigurno si gladna.
-Umirem od gladi. -Hajde onda.
Ne, šefe.
Tako se čini, ali nikad se ne zna.
Naravno.
Dolaziš li večeras, brate?
Dobro, šefe, ali…
Ne, ali gad je danas došao pa…
Dobro.
Dobro. Samo kažem.
Vidimo se večeras.
Vidimo se.
Jebena šupčino!
Zivkaš svakih deset minuta, ali popizdiš ako te nešto pitam.
-Daj mi kavu. -Odmah.
Kad sam bio u vojsci,
imao sam bogata prijatelja.
Jednog je dana rekao: „Musa,
jesi li ikad mislio da će ti čaj u staklenoj čaši biti luksuz?“
Umrli smo od smijeha.
Tek u vojsci naučiš cijeniti stvari.
Isto vrijedi za zatvor.
Kako škola?
Dobro.
Sjajno.
Znaš…
Sjediti nasuprot tebe…
Nije lako.
Samo sam htio…
Znaš…
Za dvije godine imat ćeš 18 godina.
Htio sam te upoznati dok ne bude prekasno.
Nisam mogao spriječiti što se dogodilo. Ali dogodilo se.
U redu je.
Nije.
Što radiš tu?
Samo malo.
-Tko je to? Koga gledaš? -Nikoga.
-Tko je to? -Nitko.
Musa i Yonca.
-Musa je ovdje? -Da, ovdje je.
-Gdje je? -Na trijemu, majko.
Pojedite nešto.
Poslije ću vas odvesti k njemu.
I tko je još ondje?
Yonca.
Vaša je unuka s njim.
Yonca.
-Yonca! -Dođite, majko. Idemo…
-Yonca! -Smirite se.
-Hajde. Što je sad? -Moje dijete!
U redu je.
-Mila moja! -Prestanite, majko. Dođite.
Umorili ste se danas. U redu je. Dođite.
Gledaj, dušo. Ovdje je teško ostati pristojan.
Moraš biti oprezna.
Moraš se čuvati.
Čim izađem, otići ćemo odavde.
Nećemo ostati.
Dobro?
Dobro.
Naravno da sam pitao. Ne mogu non-stop.
Gülendam, ne mogu svaki dan pitati.
Postat će sumnjičavi.
Zašto? Zašto ne smiješ tražiti mirovinski dodatak?
Ne znaš kako to ide.
To najprije moraju odobriti računovođa i upravitelj.
Ne mogu ih pitati 50 puta na dan.
Tko zna što mi govore iza leđa.
Što bi govorili?
Neka se brinu za sebe.
Svatko ima svoje probleme.
-Sedate. -Da? Što je?
Sjećaš se Nafiza? Krojača.
Njegov je potrčko došao jutros.
Rekao je da te Nafiz treba.
Zašto šalje ljude?
-Gad! -Kaže da mu se ne javljaš.
Jesi li pozajmio novac od tog lihvara, Sedate?
Zašto bih to učinio?
Nisam se mogao javiti. Ovdje sam na zadatku.
Samo me dvaput zvao.
Ne brini se.
Nazvat ću ga.
Bit će sve u redu.
Gülendam… Je li te Elif zvala?
Neće. Ne dolaze.
Kuham. Moram ići.
Dobro. Sutra ću vratiti zatvorenika i doći kući.
-Zovi me ako što trebaš. -Dobro.
Nemaju vremena.
Mogu putovati samo kad je muž na dopustu.
-Mogu pripremiti salatu. -Nema potrebe.
Pripremam odličnu salatu.
-Zbilja? -Itekako.
-Nuriye. -Da?
Neki je tip piljio u nas kod kavane.
Bilo je čudno.
Bez brige. To sigurno ništa ne znači.
Ne. Gledao nas je kao da… Ja dobro čitam ljude.
-Nuriye. -Da?
Kad oni odlaze?
Odlazimo rano ujutro.
U redu? Bez brige.
Brate…
Tata joj nedostaje. Zato pita. Zar ne?
Djevojka nije pokazivala znakove traume?
Nije.
Nije učinila ništa što bi mi privuklo pozornost.
Jesi li gladan?
Ne, sit sam. Hvala.
-Naručit ću nešto. Ti? -I ja sam gladan.
Što želiš?
Ne znam. Ti? Uzmi mi isto što i sebi.
Ćufte, pide, döner…
-Onda ćufte? -Dobro.
Naručimo danas ćufte.
Znaš što? Želim döner.
Döner. Jednu porciju? Više?
Jednu porciju.
İhsane.
-Da? -Naručit ću hranu.
-Imam pitanje. -Reci.
Ćufte i…
Vi znate te stvari. Hoću li moći uskoro u mirovinu?
-I ajran? -Da.
-Kad želiš ići? -Čini se da je svadba 5. lipnja.
Dotad trebam mirovinski dodatak.
Teško.
Da?
Policija je ovo poslala. Zaboravili su potpis.
To sam i mislio, ali…
Rekao si: „Čini se“.
Molim?
Rekao si da se čini da je 5. lipnja, kao da si čuo od nekoga drugog.
Vi organizirate svadbu.
-Rekao sam „čini se“? -Da.
To se samo tako kaže.
Svadba jest 5. lipnja.
Što radiš u mojoj sobi?
-Molim? -Izlazi!
-Tko si ti? Odakle si? -Dobro.
On nije neznanac, majko.
Moj je znanac.
-Što? -Moj znanac.
Pozivaš muškarce u naš dom, rospijo?
Dajte, ne budite takvi.
Ne bih nikad dovela muškarca u vaš dom.
Bit ću unutra.
Iš!
-Ne želim ga ovdje. Tko je on? -Otjerat ću ga.
-Učini to. -Hoću.
Ne poznajem ga.
-Njuškao je. -Dobro. U redu je, majko.
I, Musa…
Kako si?
Dobro sam.
Čekam da me puste. Uskoro.
Da.
Apo stalno pita za tebe. Nadziremo kuću. Ne brini se.
Hvala. Bog te blagoslovio.
-Kako Apu ide posao? -Jako se razvio.
Ima pola milijuna prometa. I turisti kupuju od nas.
Pola milijuna?
Da, ali više posla znači i više problema.
Troškovi su veći.
Koga briga ako ima pola milijuna prometa?
Lani su uhićene 84 osobe, Musa.
U samo jednoj godini.
Moramo se brinuti za njih, ne zaboravi.
Policija je zaplijenila
gotovo 2,5 tone trave i oko 100 kg kokaina.
Ćopili su i 240 000 tableta.
Ne možeš reći dobavljaču: „Žalim, murjaci su sve uzeli.“
-Zar ne? -Da.
Da.
Ma jebeš to sranje.
Apo će te sigurno htjeti uza se kad izađeš.
Vidjet ćemo.
Nisam to trebao do danas i nadam se da neću ni ubuduće.
Naravno, brate.
Znam da ne trebaš to.
Ali mi trebamo tebe.
-Apo još živi na istome mjestu? -Ne.
Kupio je lijepu kuću u Lari.
Ali navrati svake večeri ovamo.
Zašto?
Po lovu.
Haluk mu vodi kavanu.
Svaki dan pokupi novac nakon večernje molitve.
Netko nas gleda?
Dobro, Kadire…
Idem dok me ne vidi.
-Pazi mi na obitelj. -Naravno.
Ni govora.
Imam dovoljno novca.
Dobro?
Pozdravi sve. Doviđenja.
Ledeno je.
-Da. Kakvo je ovo vrijeme? -Baš.
-Bog te blagoslovio. -Amen.
-Hvala. -Uđi.
Zdravo.
Dobro došao, šefe.
-Ima li novosti? -Nismo ga više vidjeli.
Nije izlazio iz kuće.
Izgleda ukusno.
-Otvori već jednom. -Želim baklavu!
-Baklava! -Dajte malo djeci.
-Je li Nuriye ondje? -Jest. Ni ona nije cijeli dan izašla.
Gdje je Kadir?
Išao je popodne razgovarati s njim. Nije se još vratio.
Koji se vrag događa?
Zašto su ga pustili da dođe tri godine prije kraja kazne?
Musa ništa ne zna, zar ne?
Ne, brate. Nema problema.
Već bismo znali da nešto nije u redu.
Kadir je poslije nazvao i rekao da je sve u redu.
Budalo! Zašto mi nisi rekao? Samo si rekao da se nije vratio!
Ne znam zašto. Nisi mi rekao…
Jer samo razmišljaš kurcem!
Ti jebeni…
Žao mi je, šefe.
Jedino Erhan nije donio. Rekao sam mu da mora do sutra.
Erhan to često radi ovih dana.
Pošalji nekoga da mu puca u nogu.
Odsad neće dobivati četvrtinu nego šestinu.
Ali neće mu ništa ostati.
-Neće mu se isplatiti. -Slušaj!
Nije li on jebeni narkić? Uzet će koliko mu god dam.
Da, šefe.
Nuriye, imamo li desert?
Ne, mila.
Trebala sam kupiti. Ali imamo kekse.
-Donijet ću ti. -Ne, hvala.
-Sigurno? -Da. Hvala.
To je Instagram?
-Molim? -Nije li to Instagram?
Ono gdje objavljuješ slike i komentiraš.
Da, to je Instagram.
Imaš ga?
Da, ali ovo je nešto drugo.
-Razgovaram s nekim na WhatsAppu. -Na čemu?
-WhatsApp. -WhatsApp. Da.
Imaš li Facebook?
Gdje ću spavati, Nuriye?
Večeras će to biti problem. Spavaj kod mene.
Ne. Neka spava u svom krevetu.
Ja ću se sklupčati u kutu.
Tako možemo provesti noć skupa. Je li to u redu?
Može.
Onda dobro.
Brate, ti možeš kod mene. Ima mjesta. Pripremit ću ti postelju.
Trebao bih ostati ovdje.
Ne smijem otići. Takvi su propisi.
Ovo je loša četvrt. Ne želim probleme.
Spavat ću na kauču, ako je to u redu.
U redu.
REKLA SAM. OTAC MI JE OVDJE.
-OZBILJNO? -DA.
-OBJE ZNAMO DA TO NIJE ISTINA. -STARA, SA MNOM JE U SOBI.
DA, DA. TREBALA SI NAS UPOZNATI.
REKLA SAM TI. NE MOGU…
Još se dopisuješ?
Da.
S nekim momkom?
Kime?
Taj koji ti piše. To je neki momak?
Aha! Ne, cura.
Lakše mi je.
Ne smiješ izaći iz kuće, zar ne?
Tako je.
Zašto?
-Pusti me! To boli! -Ne viči!
To me boli! Pusti me!
-Pusti me! -Smiri se!
-Dosta! Pusti me! -Jebena kurvo!
-Pusti me! -Prestani se micati!
U redu je! Gotovo je!
Nuriye, u redu je. Gotovo je.
Gotovo je.
-Samo ćemo razgovarati s frendicom? -Da. Kratko ćemo čavrljati.
Nećemo dugo.
U redu je. Ionako sam već vani.
Samo ćemo svratiti.
Dobro. Mogli bismo poslije prošetati.
Može.
Što ako se g. Sedat probudi?
Koga briga? Ne može ništa učiniti.
Ona zgrada.
Dobro.
-Pričekajmo ovdje. -Dobro.
Evo je.
Ne mogu vjerovati da me siliš na ovo.
-Zdravo. -Zdravo.
Evo nas.
-Znači, bila je istina? -Jest. Kako si, mila?
Zapravo sam se šalila, ali…
Možeš misliti.
-Što si rekla roditeljima? -Da si ti došla.
I da ću se brzo vratiti.
Čujem da nisi vjerovala da zbilja postojim.
Nije baš tako, gospodine.
„Nije baš tako, gospodine.“ Nego kako?
Dobro! Shvatila sam.
Uglavnom, moramo sad ići.
Dobro. Zapalit ću kad sam već vani.
Laku noć, mila.
Daj mi jednu.
Pred tvojim tatom?
Ah da.
Dobro. Vidimo se.
Laku noć.
Drago mi je što si to učinila.
-Što sam te izvukla iz kuće? -Da.
-Sigurno ti je falilo ovo mjesto. -Nije to.
U pustolovini sam s kćeri. Svima ću pričati kad se vratim.
Valjda Sedat nije gledao u sobu.
Ne bi ušao u tuđu sobu. Sigurno nije.
Zašto bi?
Zašto?
Neću pobjeći. Ostale su mi samo tri godine.
Zašto bih pobjegao?
Vratimo se prije nego što poludiš.
Nema šanse.
Nisi znao da su izašli iz kuće?
Ne.
Saznao sam nakon istrage.
Potpuno sam kriv. Priznajem.
Bio sam umoran jer smo rano krenuli.
Mislim da sam odmah zaspao.
-U kakvom je odnosu bio s kćeri? -Bila je suzdržana prema njemu.
Tada, dakako, nismo znali zašto.
On je reagirao čim je saznao zašto.
Da.
Njezino mu ponašanje nije bilo nimalo sumnjivo?
Nije radila ništa sumnjivo.
Je li Nuriye znala da je Apo silio malu da se prostituira?
Znala je.
Tajila je to da Musa ne bi pobjesnio.
Kako ti je bilo s mamom? Kako ste živjele?
Samo pitam. Ne moraš odgovoriti.
Znaš kako je bilo.
Zapravo, ne znam.
Nisam dobro poznavao Nihan.
Kako to misliš? Bila ti je žena.
Imaš pravo.
-Zašto me tako gledaš? -Tek tako. Sviđa mi se ovo.
-Što ti se sviđa? -Ti.
Znaš, jer si moja kći.
Jesam, zar ne?
Samo čekaj da izađem.
Bit ćemo stalno zajedno kad izađem. Ako Bog da.
Obećavaš?
Obećavam.
Obećao si.
Kunem se.
-Selfi? -Što?
Slikat ću nas.
Pokazat ću prijateljima u školi.
Zašto ne? Tko će nas slikati?
-Ja. -Dobro.
Jako se promijenilo.
Kad si zadnji put bio ovdje?
Jako davno.
Zatvorili su me prije 15 godina.
Naravno, odonda se silno promijenilo.
Kako ti znaš? Tek si došla ovamo.
Pa, prijatelji su mi rekli.
Dobro se slažem s mamom.
-Ha? -Hoću reći, slagala sam se.
Sjećaš se, u tramvaju si me pitao za mamu.
-Želiš li da ti pričam? -Naravno. Pričaj.
Sjajno smo se slagale.
Radila je po danu.
Došla bi uvečer i pripremale bismo skupa večeru.
Kasno ću doći. Nisam ništa skuhala.
U hladnjaku imaš ostatke od jučer.
Pričala bi mi što je radila taj dan.
Tko je došao, što su radili…
Odgovori mi, djevojko!
Komu ja tu blebećem?
Pričala sam joj o školi.
Dobro.
Voljele smo kuhati zajedno.
Nisam ti sluškinja!
Više smo bile prijateljice nego majka i kći.
Shvaćam.
Večerale smo zajedno.
Voljela sam piti čaj dok gledam TV.
Gledale bismo omiljene serije tri dana u tjednu,
a ostala tri kvizove.
Nedjeljom filmove.
Katkad smo nedjeljom išle u kino.
To sam obožavala.
Kupile bismo slatke kokice, katkad jogurt.
Onaj koji prave u kinima.
Dodaju u njega čokoladu, karamel, šećer, voće…
Divan je.
-Zaveži! -Luda si!
-Odjebi! -Odjebi ti, kurvin sine!
-Pokazat ću ti, šupčino! -Ti si jedina kurva ovdje!
-Vidjet ćeš! -Začepi!
Ja sam više voljela filmove, a mama svoje serije.
Najdraže su joj bile ljubavne serije.
Ja ih ne volim. Previše su razvučene.
Sulude su. Mrzim to.
Više volim akcijske filmove.
Krimiće.
To je uglavnom to. Možemo li se sad vratiti?
Još samo nešto.
Uđimo ako ti je hladno.
Ne, dobro sam.
Jesi li već bila ovdje?
Ovo mi je prvi put.
Ovo je jako staro mjesto. Postojalo je kad sam bio malen.
Vidiš onoga unutra?
S brkovima.
On je vlasnik. Bio je ovdje kad sam bio dječak.
Dolazio sam svaki dan na putu u školu.
Kupio bih ekler.
Svakog jutra sam molio tatu da mi da novac za ekler.
Uglavnom…
Došao sam jedan dan.
Vidio sam Nuriye na ulazu.
Morao sam ga i njoj kupiti.
U to doba…
Vidiš onaj prvi stol?
Ekleri su stajali ondje.
Imao sam novca za samo jedan.
Nisam imao izbora.
Što? Ukrao si ga?
Tiše malo.
Ipak sam jedan platio.
Bio si zaljubljen u nju?
Ludo.
Zašto se onda nisi njome oženio?
Htio sam.
Ali…
Kad sam upoznao tvoju majku…
Bio sam pijan.
I onda…
Nešto se dogodilo među nama.
-I tvoja majka… -Shvatila sam. Dobro.
Drago mi je zbog toga.
Zašto?
Jer si se ti rodila.
Mislim da je još voliš.
Koga? Nuriye?
Da. I ona tebe voli.
Kako znaš?
Očito je. Svatko to vidi.
Ne želiš da te vide?
Upast ću u nevolje ako me vide.
Ti idi ovuda.
Ja ću proći kroz dvorišta.
Sastat ćemo se kod pete kuće nakon kavane.
-Dobro. -Hajde.
Hej, mala!
Što ima? Otkud se vraćaš ovako kasno?
Niotkud. Išla sam prijateljici.
Malo smo čavrljale i sad idem kući.
Čavrljaj malo i sa mnom.
Što kažeš? Nećeš?
-Ovako kasno? -Da.
Zašto ne? Ako možeš s drugima…
Kasno je.
Ma u redu je.
Samo kratko.
-Što želi? -Tko? Haluk?
-„Haluk“? -Da.
Star je kao ja. Za tebe je on „brat Haluk“.
Čak i „stric“.
Zvala sam ga „brat“, ali molio me da ga zovem samo „Haluk“.
Dobro. Idi kući.
-Kamo ćeš? -Idi kući.
U redu je. Zvat ću ga „brat“. Samo ne započinji svađu.
Molim te! Imat ćeš problema.
Preklinjem te. Nemoj.
Idemo.
Gle.
Što više idi sporednim uličicama.
-Nemoj ići pokraj kavane. -Dobro.
-Dok se ne vratim. -Dobro. Bez brige.
Sutra ujutro mi se vraćamo u Konyu, a ti se vraćaš svom životu.
Izdržat ćeš tri godine.
Nije to puno. Proletjet će.
Dotad ćeš maturirati.
Možda ćeš ići na fakultet.
Preselit ćemo se ako se upišeš na fakultet u drugom gradu.
Svi skupa.
I Nuriye.
Naći ću posao.
Ipak sam građevinski radnik.
Radit ću dva posla ako treba.
Plaćat ću ti studij.
Meni ne treba mnogo.
Što bih više poželio?
-Nuriye? -Vidjela sam kako odlazite.
Vidjela sam kako odlazite.
Išli smo njezinoj prijateljici. Yonca je inzistirala.
A, tako.
-Spava li? -Da.
Sjednimo.
Ošišala si se.
Jesam.
Imala sam i kraću frizuru, dječačku, ali narasla je.
Uvijek se šišam kratko.
No dugo nisam išla u salon.
-Nemam ukosnice. Je li previše kovrčava? -Nije.
Prekrasna je.
Hvala.
Pustit ću te da spavaš.
-Nuriye. -Da?
Imam ti toliko toga reći, ali ne znam se izraziti.
Znam.
I ja se uvijek tako osjećam.
Kako?
Ne mogu ti reći sve što želim pa držim sve u sebi.
-A onda… -Što?
Neću ti reći. Smijat ćeš se.
-Ne znam ni o čemu se radi. -Neću.
Obećavam, neću se smijati. Samo me zanima.
-Obećavaš? -Obećavam.
Pisala sam ti pisma.
Znam. Poslala si mi puno pisama.
Ne ta…
Nisam poslala sva.
-Kako to misliš? -Jedno bih poslala, drugo zadržala.
Zašto nisi poslala?
Jednostavno nisam.
Zašto? Nisu li bila namijenjena meni?
-Donesi ih. -Neću.
-Želim ih pročitati. -Ne.
Dat ću ti ih kad izađeš.
Pisala si po dva? Jedno si poslala, drugo zadržala? Bože!
-Obećao si. -Ne smijem se.
-Smiješ. -Ne smijem.
Sada se smijem.
Musa! Moramo poći.
Idemo autobusom, zar ne, Nuriye?
Ne, posudila sam auto. Odvest ću vas.
Poslije ću odvesti Yoncu. Oprostit će se na kolodvoru.
A gđa Nebahat?
Susjedova će se kći brinuti za nju.
İremnaz se može brinuti za nju. Doći će ubrzo.
Dobro.
-Bit ću vani. -U redu.
Halo? Nafize.
Dobro jutro.
Na zadatku sam.
Što?
Dodijelili su mi ga. Zato se nisam mogao javiti.
Slušaj.
Čujem da šalješ ljude jer se nisam javio.
To nije u redu.
Spreman sam.
Musa.
-Jesi li dobro, sinko? -Jesam. Dobro sam.
Mislim da smo prilično uranili. Zar ne, Nuriye?
Pričekajmo ondje.
Dobro.
Hajde.
Idem nam po čaj. Želite li?
Može.
Pazi na sebe. Dobro?
Dobro. I ti.
Sjećaš li se jučerašnjeg razgovora na trijemu?
Htio sam se ispričati, ali nisam mogao.
Da?
-Sad imamo vremena… -U redu je.
-Ozbiljno. Ne moraš. -Ali moram. Moram.
Ne moraš slušati.
Ionako ne govorim to radi tebe.
Prijatelj u zatvoru pričao mi je o svom sinčiću.
Zapravo nije malen. Tinejdžer je.
Pričao je kako je nagao.
Uvijek je upadao u nevolje.
Osman se strašno bojao da će mu se nešto dogoditi.
Uglavnom, pričao je…
„‘Gledajte, ovo je vaše dijete.’
U bolnici ti ga daju u naručje.
I kažu ti…
‘Brinite se da preživi.’
To ti je cilj.“
Dijete ti mora živjeti da bi se mogao nazivati ocem.
Inače ne vrijedi biti muškarac.
Ako ne možeš paziti na dijete…
Ako ga ne možeš štititi, jesi li uopće muškarac?
Nisam mogao biti s tobom.
Tko zna što si prošla, a nisi imala komu reći.
Tko zna koliko si šupčina, govnara i gadova susrela.
Tko zna što su tražili od tebe jer nisi imala oca.
Ali zauzimala si se za sebe koliko si mogla.
Bojala si se. Silno.
Ali nisi nikomu mogla reći.
Musa.
Sine.
Sine!
-Jesi li to zbilja ti? -Jesam!
Ovdje sam, mama. Ovdje sam, ljepotice.
-Musa! -Mama.
Baka i djed nisu te htjeli.
Poslali su te ocu. Mislila si da je mrtav.
A onda si saznala da ti je otac u zatvoru.
U redu je. Sada si ovdje.
Moja predivna majko!
Povjerio si mi je, ali podbacila sam.
Zato si došao, zar ne?
Što…
Kako to misliš, mama?
Yonca.
Moja unuka Yonca.
-Yonca. -Što?
Pogledaj me. Što joj se dogodilo?
Što se dogodilo, mama?
Pogledaj me. Što se dogodilo Yonci?
Dobra si djevojka.
Hvala ti puno.
Na čemu?
Kako se zoveš?
Moj anđele!
Moja predivna unuko. Ljepotice moja!
Ti nisi moja kći. Kako se zoveš?
Musa, otkud sad to?
Što to govoriš, sinko? Ne budi smiješan.
Musa!
-Možeš ići, djevojko. -Musa.
Musa.
U redu je, dušo. Idi.
-Musa, smiri se, zaboga. -Ovo nije u redu.
U redu je. Prestani plakati. U redu je.
-Musa, smiri se. -Ne plači. Idi.
Smiješan si. Idemo u bus. Hajde.
Sedate, ona nije moja kći.
Što to govoriš? Naravno da jest!
Nisi je vidio 15 g. To je psihološka varka.
-Idemo. -Reci mi gdje mi je kći.
Nije kako misliš.
Nešto se loše dogodilo. Reci mi gdje je, Nuriye.
Odustani, Musa.
-U redu je. -Gdje je moja kći? Reci mi, Nuriye.
Reci mi već jednom!
Sinko, ona jest tvoja kći.
-U redu je. -Nije moja kći.
Nuriye, gdje je moja kći?
O čemu govori, Nuriye?
Ima li pravo?
Reci mi.
Yonca!
Dijete moje!
Yonca je bila zatvorena u sebe kad je došla ovamo.
Pisala sam ti o tome.
Rekla sam ti da dugo nije ni progovorila.
Nebahat je nije puštala na miru.
Bila je sretna kao da si ti došao.
Ali znaš da se katkad gubi.
To je loše utjecalo na malu.
Slikala sam je i stavila sliku u okvir,
da je se Nebahat svakog jutra sjeti.
Sakrila sam sliku prije tvog dolaska.
Očito ju je pronašla. Nisam pazila.
Glupa sam.
Sve smo pokušale, ali uzalud.
Rekle smo joj da si živ, da si u zatvoru.
Govorila je da nema oca.
Imala je tešku narav. Bila je gnjevna.
Nisam je mogla uvjeriti da ide u školu. Nije htjela.
A onda…
Onda je upoznala neku narkomanku u četvrti.
Prodala joj je četvrt grama, da zaboravi brige.
Pokazala joj je kako se ubrizga.
Dok sam shvatila, već je bila ovisnica.
Već je bilo prekasno.
Ništa nije pomagalo, Musa. Tukla sam je, zaključavala je u sobu…
Kunem se da sam sve pokušala.
Uvalila se i u dugove.
Apo je rekao: „Neka radi.“ Nisam to htjela.
Rekla sam mu da ću ja raditi.
Nije to prihvatio.
Rekao je: „Ne brini se.
Samo će dilati, ništa drugo.“
Musa.
Preklinjem te, Musa. Molim te.
Sve sam to učinila radi tebe. Kunem se.
Rekla sam svima u četvrti da ti ništa ne kažu.
Reci sve, Nuriye.
Jedne je noći otišla dilati.
Nije se vratila.
Svake sam je noći čekala. Kunem se.
Ali te sam noći zaspala.
To je đavolje djelo.
Već je bila mrtva kad sam je našla.
Nitko nije ni pogledao kako je.
Nitko od tih gadova nije provjerio kako je.
-Kako se to dogodilo? -Ne znam.
Ne znam. Kunem se da sam pokušala saznati.
Nisam uspjela.
Apo mi je rekao da je dosta.
Rekao je da odustanem.
Rekla sam mu da je mora pokopati i da nikomu ne kaže.
Zašto?
Da ti ne bi saznao.
Da si saznao, policija bi se bila uplela.
Bojala sam se da nećeš nikad izaći.
Apo je ispunio obećanje.
Općina, policija… Nitko nije saznao.
Kriomice smo je pokopali.
Sve sam učinila kako treba.
Dakle, shvatio je da nešto ne valja.
Shvatio je da Apo sili njegovu kćer da se prostituira.
Djevojka se prepala i pobjegla. Odonda je nema.
Musa ti je prišao i napao te iz čista mira.
Dakle…
Samo je prišao
i udario te glavom.
Bio si dezorijentiran.
Najprije ti je uzeo pištolj,
a onda te nokautirao njime.
Citat iz tvoje službene izjave:
„Već je bio otišao dok sam se osvijestio.
Tek sam poslije saznao što je učinio.“
Tako je.
Nemoj, sinko.
Uđimo u autobus i idemo.
-Musa. -Musa!
Pusti me, brate.
Sinko, nemoj.
Pusti me.
Brate, preklinjem te! Nemoj!
Nemoj ići.
Ili pucaj u mene ili mi se makni s puta.
Imaš li što dodati?
Ne.
Nisi znao kamo ide ni što će učiniti.
Točno.
Sinko.
Nemoj to učiniti.
-Musa! -Brate…
Ne idi goloruk.
Hvala, brate.
Musa.
Nešto je tu sumnjivo.
U kojem smislu?
Učinio je to jer su mu silili kćer na prostituciju,
ali nemamo dokaza za to.
Imamo samo ovo.
Izjavu Nuriye Çataklı.
Zatvorenikove kćeri Yonce nema.
Nestala je nakon incidenta. Kao da nikad nije postojala.
Ti si htio u mirovinu netom prije incidenta
jer ti se kći udaje u Rimu.
Mladoženja je bogat, u redu.
Ali, kako si spomenuo, i nevjestini roditelji imaju neke obveze.
Mislim… Nešto želite reći? Ne razumijem.
Ništa ne želimo reći.
Puno se toga ovdje ne uklapa i čekamo da objasniš.
Ondje vrte milijune, a ti blebećeš o mirovini i svadbama.
Što želiš reći?
Govorim kako jest. Kakve veze ima moj dodatak s kćerinom svadbom?
Kakve? Očito velike.
-Ali vi kažete… -Zašuti!
Gospodine Sedate, ovo je sada dio istrage.
Ne možeš samo reći da je to privatna stvar!
-Reci nam. -Reci!
U dugovima sam.
U velikim dugovima.
Imam samo jednu kćer. Radio sam što je god htjela.
Ubijao sam se da njoj život bude ljepši.
Valjda sam pogriješio.
Nismo shvaćali njezine zamisli. Nismo znali što bismo.
Silno je htjela studirati.
Bila je opsjednuta time.
Ali nije učila. Moraš se pomučiti da bi mogao studirati.
Nije se uspjela upisati. Bila je očajna.
Ali kći mi je, znate.
Bilo mi je žao pa sam je poslao na privatni fakultet u Ankari.
Našao sam joj i dom.
Ja sam samo zatvorski čuvar.
-Imate li vi djece? -Imam.
-Da. -Onda znate kako je.
Kad nema novca…
A treba joj plaćati školarinu, dom i redovite troškove…
Počeo sam raditi kao noćni taksist, blizu klubova.
Neko je vrijeme išlo.
Pozajmljivali smo, manje trošili… Imali smo sitne dugove.
A onda je upisala posljednju godinu.
Na posljednjoj je godini upoznala momka.
Zaljubili su se i odlučili se vjenčati.
Kako rekoh, on ima veze.
Roditelji su mu bogati, važni ljudi.
Nije mu rekla da sam čuvar.
Valjda se srami.
Otišla je iz doma i unajmila stan.
Kupila namještaj.
Nije htjela da je vidi u javnom prijevozu pa je kupila rabljeni auto.
Digla je kredit u banci i potpisala dokumente.
Uglavnom…
Nije mogla spojiti kraj s krajem.
Kad nam je rekla, već je bilo prekasno.
Srećom, uspio sam podmiriti njezine dugove u Ankari.
Ali ostali su naši dugovi.
Jedina mi je nada mirovinski dodatak.
To je sve.
Tko je ona bila?
Tko? Djevojka?
Njezina mama i ja radimo u butiku.
Njezin otac ostavio ih je kad je imala jednu godinu.
Sirotica još čeka da se vrati.
Pričaj mi o njoj.
-O kome? -O Yonci.
Mojoj kćeri.
Ti si je viđala.
Što da ti kažem, Musa?
Zašto si takav? Zašto mi to radiš?
Zar nemaš milosti?
Sve sam to učinila kako ne bi bio povrijeđen.
Zar ti ništa ne značim, Musa?
„Beni Çok Sev.“
-Što? -Spot.
Hoću reći, pjesma…
Tarkanova pjesma. „Voli mene.“
Stalno je to pjevala.
-Kako to misliš? -Stalno je to pjevala.
„Beni Çok Sev.“
-Tarkanova pjesma? -Da. Znaš li je?
Nikad čuo.
Lijepa pjesma.
I spot je lijep.
Sigurno jest.
Sigurno.
Čekaj ovdje.
Nemoj večeras izlaziti.
Zašto si išao u slastičarnicu?
Platio si ekler?
-Ha? -Izađi iz auta.
Ne. Neću izaći.
-Izađi, kažem. -Ne želim.
Ne čini to, Musa!
-Izađi! -Dobro! Izaći ću!
Dođite! To je g. Apo!
Dobro došao, šefe.
-Dobro došao. -Dobro došao, šefe.
Hvala.
I ja želim baklavu.
-Molim vas. -Dajte nam, molim vas.
Musa?
Nemoj to učiniti! Nemoj!
Jebi se!
Ali, bježi!
-Bježi! Hajde! -Što sad…
Trči! Hajde!
Zašto to radiš?
Musa, što ti je? Kojeg vraga radiš?
Došao sam osvetiti kćer, Kemale.
Upucaj ga, jebote!
Svi ste imali udjela u tome, čujem.
-Koji se vrag zbiva? -Ne znam.
Netko puca.
Kaya, idi vidjeti tko je ta šupčina.
Odmah.
I reci djeci da se sklone.
Požuri se!
Kojeg vraga radiš, gade?
-Musa! -Je li on?
-Lud je! -Baci ga! Ubit ću te!
Svi ste gledali dok je moja kći umirala.
Samo ste gledali kako umire. Imam li pravo?
Bježi!
Dobro.
Završimo razgovor.
-To je sve? -Da.
Hvala.
Usput,
policija ti je zaboravila dati da potpišeš izjavu.
Potpiši tu straga.
-Ovdje? -Da.
IZJAVA SUMNJIVCA
PRIJAVA NESTANKA DJETETA
IME: YONCA SOLAK IME OCA: MUSA
Ne organiziramo mi svadbu.
Nisu se ni udostojili tražiti moj blagoslov.
Molim?
Sjećate se?
Rekli ste: „Vi organizirate svadbu.“
Ne.
Kći nas se uvijek sramila.
Pa me ne shvaćaju ozbiljno.
Sigurno će se urazumiti, g. Sedate.
-Nemoj se uzrujavati… -Musina je kći mrtva.
Davno je umrla.
Nuriye je sve to osmislila jer je znala što bi on učinio.
Nije htjela da muškarac kojeg voli učini to što je učinio.
Murate. Ayhane.
Hajde.
Dođi.
Dođi, seronjo.
Dobit ćeš što zaslužuješ.
Šupčino!
Musa, prestani! Dosta!
Ne miči se! Kunem se da ću te upucati!
Što ti umišljaš?
Koga zapravo tražiš?
Došao si u četvrt i počeo pucati po svima.
Mene tražiš, zar ne?
Sve si krivo shvatio, Musa.
Sve si krivo shvatio.
Smiri se. Razgovarajmo.
Nitko od nas nije ništa učinio tvojoj kćeri.
Gle, Musa.
Gledaj me.
Odlažem pištolj.
Slušaj me. Razgovarajmo.
Pazio sam na nju.
Moraš mi vjerovati. Kunem se.
Gledaj.
Cijela će četvrt gladovati ako me ubiješ,
uključujući tvoju majku i Nuriye.
Musa.
Vidiš li sve ovo?
Dat ću ti novac.
Što god želiš.
Što želiš?
Imam puno novca. Puno.
Ne možeš ni zamisliti koliko.
Musa.
Reci nešto!
Reci nešto, jebeni gade!
Progovori već jednom!
Gledaj.
Nećeš provesti ni dana u zatvoru zbog ovoga što si učinio.
Nitko neće svjedočiti protiv tebe.
Pretvorit ću te u trulog bogataša nakon što odslužiš kaznu.
Reci nešto.
Jebem ti… Reci nešto!
Zadovoljavao sam sve Yoncine potrebe.
Cijela priča…
Priča koju smo rekli vama i policiji…
Nuriye i ja zajedno smo je smislili kako bih ja dobio dodatak.
Razgovor je bio završen. Zašto si odlučio priznati?
Mislim da se sramim sebe, kao što me se kći srami.
Na kraju krajeva…
Djevojka neće imati grob
samo zato da netko dobije mirovinski dodatak.
Čovjek koji to može progutati
već je mrtav iznutra.
Zar ne, g. inspektore?
Nuriye zna gdje je ona pokopana.
UBIJAMO SVAKU TREĆU OSOBU KOJA ŽELI BESPLATAN ČAJ
DANAS SU VEĆ DVIJE TRAŽILE
Žao mi je!
Musa Solak!
Baci pištolj i predaj se! Okružen si!
Musa Solak, odmah se predaj!
Žališ li zbog čega?
Žalim.
Žalim
što nisam bio dovoljno hrabar
da odem tog dana s Musom.
Zbog toga žalim.
Jesmo gotovi?
Jesmo.
Pazi na sebe.
Javit će ti se.
Hvala.
Musa, predaj se!
Opkoljen si!
Baci pištolj.
Predaj se!
Zadnje upozorenje! Baci pištolj!
Sad je dosta, Musa!
Gotovo je! Učini to!
Baci pištolj!
Musa, predaj se!
Ne! Prestanite! Preklinjem vas!
Ne činite to, molim vas!
Nemoj umrijeti! Molim te!
Molim te!
Zovem se Leyla.
Jesi li čuo? Leyla.
Kćeri…
DIPLOMIRANA PRAVNICA
Naviknula sam se. Što ću sada bez tebe?
Bez mene? Ne govorite to.
Nećete me se tako lako riješiti, gđo Gülendam.
U redu.
Ionako me čeka puno posla.
Ponudili su mi posao u uredu u kojem radim kao pripravnica.
-Zbilja? -Divno!
-Drago mi je zbog tebe! -Vidjet ćemo.
Što to znači?
Danas je teško naći posao.
Prihvati što ti god ponude.
Neće te nikad pustiti.
-Nije tako. -Ali jest.
-Stric Sedat već mi je uzeo diplomu. -Da, objesio ju je na zid.
-Ne mogu raditi bez nje. -Zadržat ćemo je.
Hoćemo li nazdraviti za nju?
-Može. -Naravno.
-Želim ti još uspjeha i zdravlja. -Za tvoj uspjeh!
Bog te blagoslovio.
Za mog oca.
Poznavala sam ga samo jedan dan,
ali sve je ovo zahvaljujući njemu.
Nadam se da sam ga dostojna.
Što? Naravno da jesi, dušo.
-Idem po desert koji sam kupio. -Dobro.
Za Musu.
Evo, vrhunski desert.
-Ne poslužuj ga tako! -Divno!
Makni zdjelu. Znam da Leyla voli tulumbe.
Njegove su izvrsne. Sigurno nikad nisi jela ovakve.
-Hvala lijepa. -Kako si nepristojan!
U redu je.
Nuriye nas neće cijeniti ako ih tako poslužimo.
-Zašto ne bi? -Ma dajte!
-Zašto vas ne bih cijenila? -Dobro nas poznaje.
-Ali… -Nisam neznanka.
-Navalite. -Moja najdraža slastica!
-Da? -Kunem se.
Nisam znao.
-Samo znam da ih Leyla jako voli. -I ja ih volim.
Naručio sam ih…
-Ukusna je. -Prije tjedan dana.
Jako je popularan.
-Kupi nam još od prve plaće. -Najbolji je u Konyi.
Moja ih je baka pravila za blagdane.
Moja je mama pripremala desert… Ne tulumbe, nešto slično.
-Bio je divan. -Sjećam se.
-Stavljala je nešto gore. -Datulje.
POSVEĆENO ZEYTİNKÖYU…
Prijevod titlova: Vojmir Špoljarić