NETFLIX UVÁDÍ
Vaše jméno?
Sedat Yücel.
Povolání?
Jsem příslušníkem vězeňské služby ve věznici Konya celých 29 let.
Pane Sedate, tohle není výslech.
To řeší policie, jak jistě víte.
My se ptáme na vaše jednání
kvůli vyšetřování ministerstva spravedlnosti.
Jeho výsledky však mohou vést k obžalobě.
Můžete přijít o práci a ztratit právo na penzi,
stejně jako další práva, které jste během služby získal.
Já vím.
Dobrá.
Tak tedy začneme.
Byl v den incidentu, tedy 25. dubna 2018,
vězeň Musa Solak pod vaším dohledem?
Ano.
Spotify.
- Cože? - Spotify.
Stopify?
Spotify, vole.
Víš, že na stopkách se prodávají věci?
Jo, a co s tím?
Takže tohle…
Přes tu aplikaci můžeš poslouchat muziku online.
Puberťáci to milujou.
- Je to zdarma? - Jo.
Ale internet není.
To je jedno. Dá se použít jen ta apka, ne?
Jak se to používá?
Hrál jsi někdy online hry?
- V kavárně. - Fajn.
Tak to znáš, jak klikneš na ikonku a spustí se hra?
- Jo. - Je to stejné.
Klepneš a spustí se to.
Vypadá jako moje jizvy.
Má to tři čárky na zeleném pozadí.
Vypadá jako jizvy.
Určitě má bokovku.
Už měsíc se nevrátil domů před druhou ráno.
Kdo? Tvůj táta?
Ne, můj děda, asi.
Posloucháš mě vůbec? Něco ti říkám.
Doma je to na hovno.
Aspoň tátu máš.
Ale co třeba já?
Zlato, i nový děcka vědí, že nemáš tátu.
Tak toho nech.
- Kam jdeš? - Dát si cígo.
Jdeš se mnou?
Ne, jen běž.
Mimochodem,
za pár dní nebo za týden se vrátí.
Kdo, tvůj táta?
Ne, děda, asi.
Bezva. Tak nás představíš.
To nejde. Jak bych mohla? Bude u nás jen na jednu noc.
Fakt, jo?
Fajn.
Jsme prakticky sousedky. Chci ho na pět minut vidět.
Tak co na to říkáš?
No tak, nebuď blbá.
Bude tu jen na jednu noc
a já ho mám hned představovat svým kámoškám?
Dále.
Chtěl jste mě, pane?
Ano, Sedate.
Vězeň Musa Solak požádal o dovolenku.
Příští týden pod vaším dohledem navštíví svůj domov.
Pane, ale víte, že jsem chtěl penzi.
Vím. Ničemu to nevadí.
Nebojte, je klidný a má pádný důvod.
Odjedete 24., strávíte tam jeden den
a druhý den se vrátíte před večerkou.
- Ale má dcera se vrací z Itálie. - Sedate.
Už tak je to složité, tak to ještě nezhoršujte.
Promiňte, pane. Udělám to.
Behçet vám to pak proplatí.
A klidně ho přiveďte i dříve.
Jistě, pane Faruku.
- Mohu? - Prosím.
Ahoj, zlato!
Ty už ani nezdravíš?
Neviděla jsem tě. Kdybych…
No?
Kdyby jo, tak pozdravím.
Pozdravíš?
Měla bych jít. Už tak jdu pozdě.
Dobře.
Tak běž.
Stejně si tě někde najdu.
Bylas tehdy ještě tak mladá.
Chci říct…
Já to nedokážu.
Ahoj, Yonco. Jak se máš, zlato?
Tolik jsi vyrostla.
Sakra.
Ahoj, Yonco.
Zvykla sis na dům?
Narodila ses tu.
Neboj se.
Než se naděješ, budu zpátky.
Jako by jí záleželo, jestli se vrátíš, nebo ne.
Ahoj, Yonco.
Jmenuju se Musa.
Jsem tvůj otec.
Dobrou chuť.
- Díky. - Díky.
Řekl vám něco podezřelého?
Například něco, co by naznačilo jeho záměry?
Ne.
Neřekl nic podezřelého.
Ale těšil se.
Protože měl potkat dceru?
Jo.
Neviděl ji 14 let,
proto žádal o dovolenku.
Proč čekal 14 let?
Jeho žena mu bránila.
Řekla dceři, že je Musa mrtvý.
Tak proto.
Nikdy mu nedovolila, aby ji navštěvoval nebo jí psal.
Tak proč to dovolila teď?
Nedovolila.
Umřela.
Jak?
Při autonehodě.
Takže?
Takže si holku museli vzít matčini rodiče.
Jenže oni ji nechtěli.
Předali ji Musově matce.
Ta paní má vážného Alzheimera.
Takže…
Proto tak najednou požádal o propustku.
Takže jste nikdy neviděl ani její fotku?
Ne. Žádnou neposlala.
Žily taky v Antalyi?
Ne. Když mě zavřeli, šla bydlet do Urfy za svým otcem.
Psal jsem jim.
A volal, ale…
A co se stalo?
Nic.
Odkud teda máte tu fotku?
Poslala mi ji naše sousedka Nuriye.
Bůh jí žehnej.
Nikoho nemáme. Starala se o nás.
Fotku mi poslala tři nebo čtyři dny zpátky.
Předtím nechtěla.
- Vy máte děti? - Mám.
Dceru.
- Je jí 25 let. - Hezké. Bůh jí žehnej.
- Amen. Vám taky žehnej. - Amen.
Muso…
proč na vás byla vaše žena
tak naštvaná? Co se stalo?
Pane, my…
Vzali jsme se proto, že otěhotněla.
Byl jsem opilý
a byl jsem hlupák.
Podívej se naposled na svý dítě!
Proklínám tě, Muso!
Měl jsem jiný vztah.
Moc dobře jsme se neznali.
Došlo k pár omylům.
Ví o tom tady policie?
Samozřejmě.
Moc se tu nezdržujme.
- To je Elif. Já… - Pane.
Minutku.
Haló?
No, zlato?
Jsem v pořádku.
Jak se máš?
Jsem v Antalyi, zlato.
Na jeden den mě tu poslali.
Vrátím se zítra.
Co?
Všechny ty přípravy…
To není dobrý.
Tvoji matku to zlomí.
Co jiného by ti do telefonu řekla?
Nechtěla tě rozčílit.
Co?
Nedělej nám to, zlato.
Prostě ne.
Tos nám už neublížila dost?
Co je moc, to je moc, Elif.
Poslyš… Haló?
- Co se děje? - Ale nic.
Rodičovství.
Jsme tu, pane.
Vítej, Muso.
Ahoj, Nuriye.
Pan Sedat.
- Vítejte. - Těší mě.
Je z věznice.
Aha. Vítejte, pane.
Znovu vítej.
- Vypadni! Nech mě! - Pojď sem!
- Přísahám, že… - Nech mě být!
Vypadni, prostě vypadni!
Počkám tady, Muso.
Ne, pane, stůl je prostřený. Pojďte dál.
Nechci vás rušit.
Prosím, pane.
- Pojďte, pane. - Dobře.
- Kde je máma? - Uvnitř.
Mami.
Moje krásná maminko.
Čekala jsi na syna u okna?
Co je zač?
Proč říkáš, že jsi můj syn?
To jsem já, mami.
Co děláš v mém domě?
Co jsou zač?
To jsem já, mami, Musa. Nepoznáváš mě?
Musa?
Nebuď směšný.
Měli jsme sousedku İksan.
Měla za manžela Ramazana.
Pamatuješ si Ramazana?
Samozřejmě.
Ramazan byl velmi nemocný.
Zajímalo by mě, jestli se uzdravil.
Je v pořádku, mami. Neboj se o něj.
- Opravdu? - Jo.
To ráda slyším.
Říkával: „Teto Nebahat, vůbec o nic se neboj.“
Jak bych se neměla bát?
To stačí. Měla byste si odpočinout.
- Co? - No tak, jste unavená.
- Jsem unavená. - Jdeme.
- Jenom si zdřímněte. - Dobře.
Kdo jsou ti muži?
- Vyhoď je. - Jistě. paní.
- Nebojte se. - Musím se vyspat.
Dobře.
Na chvilku si lehněte.
Je to nepříjemná nemoc.
Bůh jí pomáhej.
Díky, že to říkáte.
Posaďte se, pane.
- To ne. - Prosím.
- Nuriye. - Ano?
Je taková pořád?
Je pořád mimo?
Podle doktora se může stát cokoliv.
Chápu.
Ale aspoň ji to netrápí. Jen si tak žije.
Určitě máte hlad. Prostřela jsem stůl.
- Díky. - Pojďte, pane.
Dobře.
Nuriye.
Je ve škole. Má důležitou zkoušku.
Hned po ní se vrátí.
- Pojď. - Dobře.
PANÍ AYŞENUR Z BANKY
Rozptýlil vás
ten telefonát?
Víte,
byl jsem rozrušený, protože má dcera zrušila návštěvu.
Takže asi proto.
Proč ji zrušila?
Shrnu to.
Vdává se do bohaté rodiny.
Jsou to bohatí lidé s dobrými konexemi.
Žijí v Itálii.
Naše dcera taky.
Byli na týden v Istanbulu.
Měli být pár dní i u nás.
Samozřejmě jsme se na to připravili.
Pak jim do toho ale přišlo něco jiného a…
Nakonec jim to nevyšlo. Nenavštívili nás.
Proto jsem se trochu zlobil.
To je vše.
Takže máte bohatého zetě.
To, že jsem bohatý, neznamená, že neplním své povinnosti.
Já vždycky dělám, co musím.
Ale nemáte finanční problémy kvůli svatbě a tak.
To ne.
Nechutná vám to?
Chutná.
Je to výborné.
Chcete přinést ještě něco?
Ne, nemusíte. Všechno je výborné.
- Dobře. - Ale nemám chuť.
Kvůli tomu telefonátu?
Ne.
Zapálím si.
- Dobrou chuť. - Díky, pane.
Ahoj, zlato. Vítej. Pojď dál.
Pojď dál.
Pojď dál. Nestůj tam jen tak.
Ahoj, Yonco.
Jsem Musa.
Já vím.
Počkej.
Tohle jsem ti vyrobil.
Můžeš si do toho dát fotku.
Díky.
Pojďme jíst, určitě máš hlad.
- Umírám hlady. - Tak pojďme.
Ne, šéfe.
Vypadá to tak, ale nikdy nevíte.
Samozřejmě.
Přijdete dneska, šéfe?
Dobře, šéfe, ale…
On tu dneska byl, a…
Dobře, šéfe.
Dobře. Já jen říkal.
Tak večer.
Nashle.
Blbec zasranej.
Kontroluje mě co deset minut, ale já zeptat se nemůžu.
- Přineste mi kafe. - Hned.
Když jsem byl v armádě,
znal jsem bohatého kluka.
Jednou mi řekl:
„Muso, napadlo by tě někdy,
že pití ze sklenice bude luxus?“
Hrozně jsme se nasmáli.
V armádě se naučíš vážit si věcí.
I ve vězení.
Co škola?
V pohodě.
Bezva.
Hele…
Vím, že to není lehký,
vidět mě osobně.
Já jen…
Víš…
Za dva roky ti bude 18.
Chtěl jsem tě poznat, než bude pozdě.
Nemohl jsem tomu zabránit
a stalo se to.
To nevadí.
Vadí.
Co to děláš?
Počkejte.
- Na koho se díváš? - Na nikoho.
- Kdo to je? - Nikdo.
Jsou to Musa a Yonca.
- Musa je tu? - Ano, je tady.
- Kde je? - Na terase.
Musíte se najíst.
Pak vám ho přivedu.
Kdo další tam je?
Yonca.
Je s ním vaše vnučka.
Yonca.
- Yonco! - To stačí, tak už…
- Yonco! Dítě moje! - Uklidněte se.
- Pojďte. Co se děje? - Dítě.
To nevadí.
- Dítě moje. - Vstávejte, paní. Pojďte.
Dnešek byl vyčerpávající. To nic, pojďte.
Podívej, tady je těžké zůstat slušným člověkem.
Takže musíš být opatrná.
Musíš na sebe dávat pozor.
Stejně odsud odejdeme, jakmile mě pustí natrvalo.
Nezůstaneme.
Jasný?
Jasný.
Ovšem že se ptám, nemůžu se nezeptat.
Gülendam, ale nemůžu se jich ptát každý den.
Už jim lezu na nervy.
Co? Co je špatnýho na tom připomenout se o bonus k důchodu?
Nevíš, jak to funguje.
Nejdřív to musí schválit účetní a pak i hlavní dozorce.
Nemůžu se jich ptát pětkrát denně. Už tak mě určitě pomlouvají.
Proč by tě pomlouvali?
Mají vlastní starosti.
Každý za sebe.
- Sedate. - No? Co?
Znáš toho lichváře Nafize?
Jeho poslíček ráno přinesl vzkaz.
Chce s tebou mluvit.
Proč posílá lidi za tebou?
- Svině jedna. - Prý mu nebereš telefony.
Ty sis půjčil peníze od lichváře, Sedate?
Proč bych to dělal?
Nemohl jsem mu to vzít, mám tu práci.
Volal mi jen dvakrát.
Nestarej se o něj. Zavolám mu a vyřídíme to.
Bude to dobrý.
Volala ti Elif, Gülendam?
Volala. Nepřijedou.
A já už vařím.
No dobře. Vrátím se s vězněm a zítra budu doma.
- Zavolej, kdyby něco. - Dobře.
Nemají čas.
Cestují, jenom když má manžel dovolenou.
- Udělám salát. - To nemusíte.
Dělám dobrý salát.
- Vážně? - Ano.
- Nuriye. - Ano?
U kavárny na nás koukal nějaký chlap.
Bylo to divné.
Určitě o nic nešlo, pane.
Ne. Díval se na nás jako… Já se v lidech vyznám.
- Nuriye. - Ano?
Kdy odjíždějí?
Odjíždíme zítra brzy ráno.
Dobře. Tak se s tím netrap.
Pane…
Ptá se, protože jí chybí táta.
Nevykazovala ta dívka známky traumatu?
Nevykazovala.
Neudělala nic, čeho bych si všiml.
Máte hlad?
Ne, jsem plný. Děkuju.
- Něco si objednám. Co ty? - Hlad mám.
Co si dáš?
Nevím. Co si dáš ty? Já si vezmu to samé.
Masové kuličky, kebab…
- Ty kuličky. - Dobře.
Dáme si masové kuličky.
Víš co? Dám si ten kebab.
Dobře. Jednu porci? Víc?
Jednu porci.
İhsane.
- Ano, pane? - Objednávám něco k jídlu.
- Mám otázku. - Do toho.
Masové kuličky…
Vy se vyznáte. Budu moct brzo do důchodu?
- Airan k tomu? - Jo.
- Kdy chcete odejít? - Na tu svatbu, patrně je 5. června.
Do té doby potřebuju penzijní bonus.
To asi nevyjde.
Ne?
Tohle poslala policie, zapomněli to podepsat.
To jsem si myslel, ale…
Řekl jste „patrně“.
Promiňte?
Řekl jste „patrně“ pátého června, jako kdybyste to ani nevěděl.
Je to vaše svatba.
- Řekl jsem „patrně“? - Ano.
To byl jen řečnický obrat.
Protože ta svatba je pátého června.
Co děláte v mém pokoji?
- Co? - Vypadněte.
- Kdo jste? - Dobře.
Není to nikdo cizí.
Já ho znám.
- Co? - Znám ho.
Ty si k nám domů zveš chlapy, ty couro?
No tak, nebuďte taková.
Nikdy jsem si k vám muže nepozvala.
Budu uvnitř.
Vypadněte.
- Nechci ho tu. Co je zač? - Já ho pošlu pryč.
- Udělej to. - Udělám.
Já ho neznám.
- Čmuchá tu kolem. - To je v pořádku, paní.
Jak se ti daří, Muso?
Dobře.
Čekám na propuštění, bude to brzo.
Jo.
Apo se na tebe pořád ptá.
Dům ti hlídáme, neboj se.
Díky. Bůh ti žehnej.
- Jak Apovi šlapou obchody? - Mnohem líp.
Má obrat přes půl milionu. Nakupujou i turisti.
Půl milionu?
Jo, ale čím větší byznys, tím větší problémy.
Máme vyšší výdaje.
No a co, když máte obrat půl milionu?
Jenom loni zatkli 84 lidí, Muso.
Za jediný rok.
Musíme se o ně postarat. Na to nezapomeň.
Policie zabavila
skoro 2 a půl tuny trávy a asi 100 kilo kokainu.
Sbalili si 240 000 pilulek.
A dodavatelům nejde říct: „Sorry, zabavili to poldové.“
- Že? - Jo.
Jo.
Do hajzlu s tím.
Apo tě bude chtít u sebe, až tě pustí.
Uvidíme.
Do dneška jsem to nepotřeboval a doufám, že ani nebudu.
Jasně, brácho.
Vím, že to nepotřebuješ.
Ale my potřebujem tebe.
Bydlí tu pořád?
Ne.
Koupil si hezkej dům v Laře.
Ale každej večer sem jezdí.
Proč?
Vybírat.
Kavárnu mu vede Haluk.
Každý den po večerní modlitbě vybírá peníze.
Je tam někdo?
Každopádně, Kadire,
půjdu, ať mě nevidí.
- Postarej se mi o rodinu. - Jasně.
- Nech toho. - Prosím.
Peněz mám dost.
Dobře?
Pozdravuj všechny. Ahoj.
To je kosa.
- Jo, co je to za počasí? - No jo.
- Bůh vám žehnej. - Amen.
- Díky. - Pojďte.
Zdravím.
Vítejte, šéfe.
Nějaké novinky?
Už jsme ho neviděli.
Neodešel z domu.
Vypadá to skvěle.
- Tak to otevři. - Chci baklavu.
- Baklavu! - Dej něco dětem.
- Je tam Nuriye? - Jo, taky neodešla z domu.
Kde je Kadir?
Odpoledne si s ním šel popovídat, ale pak už se sem nezastavil.
Co to má sakra znamenat?
Proč mu dali vycházku tři roky před propuštěním?
Musa nic neví, že ne?
Ne, šéfe. Nic nám nehrozí.
Kdyby jo, tak bysme to poznali.
Kadir pak volal a řekl, že je to dobrý.
Pitomče! Proč jsi mi to neřekl? Jen jsi řekl, že už nepřišel.
Já nevím, šéfe, neřekl jste mi…
Protože ty myslíš jenom na kundy!
Ty pitomej…
Promiňte, šéfe.
Nedoručil to jenom Erhan. Řekl jsem mu, že má čas do zítřka.
Erhanovi se to stává často.
Ať ho někdo střelí do nohy.
Odteď nebere čtvrtinu, ale šestinu.
Z toho nemůže profitovat.
- Nestojí to za to. - Poslyš.
Je to zasranej feťák. Vezme si to, co já mu dám.
Ano, šéfe.
Nuriye, máme nějaké sladkosti?
Ne, zlato.
Měla jsem něco připravit.
Máme sušenky.
- Přinesu je. - Ne, díky.
- Určitě? - Jo. Díky.
To je Instagram?
- Co? - Není to Instagram?
Jak tam dáváš fotky a komentuješ.
Jo, je to Instagram.
Máš ho?
Ano, ale tohle je něco jiného.
- Bavím se WhatsAppu. - Na čem?
- Na WhatsAppu. - Na WhatsAppu. Jasně.
Máš Facebook?
Kde budu spát, Nuriye?
Dneska? To je problém. Můžeš spát u mě.
Není třeba.
Ona bude spát v posteli.
A já se vyspím na zemi.
Můžeme prostě být spolu, jestli to nevadí.
Jasně.
Tak dobře.
Vy můžete být u mě.
Mám tam místo i postel.
Měl bych zůstat tady.
Nemůžu odejít, to jsou pravidla.
Stejně je to špatná čtvrť. Nechci žádný problémy.
Vyspím se na gauči, jestli to nevadí.
Dobře, pane.
ŘÍKALA JSEM, ŽE JE TU TÁTA.
- FAKT? - JO.
- VÍME, ŽE TO NENÍ PRAVDA. - JE SE MNOU V POKOJI.
JASNĚ. MĚLA JSI NÁS PŘEDSTAVIT.
TO PŘECE NEJDE…
Pořád si píšeš?
Jo.
Je to kluk?
Kdo?
Ten, s kým si píšeš. Je to kluk?
Ne. Je to holka.
To se mi ulevilo.
Nemůžeš odejít z domu, že?
Ne.
Proč?
- Přestaň, to bolí! - Neřvi.
To bolí! Pusť mě!
- Pusť mě! - Uklidni se!
- Přestaň! Pusť mě! - Ty zasraná děvko!
- Pusťte mě! - Nehýbej se.
To nic! Je po všem.
Nuriye, to je dobrý. Je po všem.
Je po všem.
Budeme si povídat?
Jen na chvilku pokecáme.
Bude to jen minutka.
Dobře. Stejně už jsem venku.
Jen se tam zastavíme.
Dobře. A pak se možná projdeme.
Dobře.
Co když se pan Sedat probudí?
No a co? Stejně nic nezmůže.
Tady to je.
Dobře.
- Počkáme tu. - Dobře.
To je ona.
Nevěřím, že jsem to udělala.
- Zdravím. - Zdravím.
Tak jsme tu.
- Je to doopravdy? - Jo. Jak se máš?
Dobrý den. Já žertovala, ale…
Jo, jasně.
- Co jsi řekla rodičům? - Že tu budeš.
Že se za chvilku vrátím.
Prý jsi nevěřila, že existuju.
Tak to není, pane.
„Tak to není, pane.“ A jak to je?
Dobře, tak máš pravdu.
My už ale musíme jít.
Tak dobře. Já si zapálím, když už jsem venku.
Dobrou noc.
Dej mi jednu.
Před tátou?
No jo.
Dobře. Zatím.
Dobrou noc.
Jsem za to rád.
- Že jsem tě vzala ven? - Jo.
- Muselo ti to tu chybět. - Úplně ne.
Zažívám dobrodružství otce s dcerou. To všem řeknu, až se vrátím.
Snad pan Sedat nezkontroloval pokoj.
Určitě nekouká do pokojů ostatních lidí.
Proč taky?
Proč?
Nikam neutíkám. Zbývají mi jen tři roky.
Proč bych utíkal?
Vrátíme se, než ti přeskočí.
Ani nápad.
Netušil jste, že odešli z domu?
Ne.
Zjistil jsem to po výslechu.
Je to pouze moje vina, to uznávám.
Vyrazili jsme brzy a byl jsem unavený.
Okamžitě jsem usnul.
- Co je ho vztah s dcerou? - Nedokázala se mu otevřít.
Tehdy jsme nevěděli proč.
A on zareagoval, jakmile to zjistil.
Jo.
Nebylo mu její chování vůbec podezřelé?
Neudělala nic podezřelého.
Věděla Nuriye, že ji Apo nutil k prostituci?
Věděla to.
Tajila to, aby se Musa nerozčílil.
Co tvoje máma? Jak se vám spolu žilo?
Vím, že se pořád ptám. Nemusíš na nic odpovídat.
Víš, jaké to bylo.
Vlastně nevím, jaké to bylo.
Moc jsem Nihan neznal.
Jak to myslíš? Byla to tvoje žena.
Máš pravdu.
- Proč se na mě tak díváš? - Jenom tak. Líbí se mi to.
- Co se ti líbí? - Ty.
Protože jsi moje dcera.
To jsem, že?
Počkej, až mě pustí.
Až budu venku, budeme spolu už pořád.
Slibuješ?
Slibuju.
Slíbils to.
Přísahám.
- Selfíčko? - Co?
Vyfotíme se spolu.
Ukážu to holkám ve škole.
Proč ne? A kdo nás vyfotí?
Já.
Dobře.
Vypadá to tu jinak.
Kdys tu byl naposledy?
Hrozně dávno.
Sedím už 15 let.
Od té doby se spousta věcí změnila.
Co ty víš? Jsi tu poprvé.
No, přátelé mi o tom vyprávěli.
S mámou vycházím.
- Co? - Vycházela jsem.
Víš, jak ses na ni ptal v tramvaji?
- Mám ti to říct? - Jasně, povídej.
Skvěle jsme spolu vycházely.
Ona ve dne pracovala.
Každý večer jsme připravily jídlo.
Přijdu pozdě a nic jsem neuvařila.
Najdi si v ledničce něco ze včerejška.
Říkala mi, jaký měla den a všechno.
Kdo přišel, co dělali…
Řekni něco!
Vypadám jako pouliční lampa?
Já jí povídala o škole.
- No jo. - Rády jsme spolu vařily.
Nejsem tvoje služka!
Byly jsme spíš kamarádky než rodina.
Bezva.
Pak jsme spolu pojedly.
Daly jsme si čaj a pustily televizi.
Tři dny v týdnu jsme sledovaly seriály
a další tři dny soutěže.
Neděle byla filmový den.
Někdy jsme šly v neděli do kina.
To jsem měla nejradši.
Koupily jsme si sladký popcorn nebo jogurt.
Takové, jaké se dělají v kinech.
Dají ti tam čokoládu, karamel, cukr, ovoce…
Je to vynikající.
- Drž hubu! - Jsi šílená!
- Vypadni! - Ty vypadni, ty parchante!
- Já ti ukážu, ty svině! - Nejsi tu jediná kurva!
- Počkej a uvidíš! - Drž hubu!
Já měla radši filmy, ale máma spíš seriály.
Nejvíc ty zamilované.
Já je moc nemusím, hrozně se táhnou.
Jsou směšné, nesnáším je.
Mám radši akční filmy.
Nebo thrillery.
To je asi všechno. Vrátíme se domů?
Ještě něco.
Není ti zima?
Ne, dobrý.
Byla jsi tu už někdy?
Ne, jsem tu poprvé.
Je to starý podnik, byl tu už, když jsem byl malý.
Vidíš toho chlápka?
- S knírkem? - Jo.
To je majitel. Byl tu už, když jsem byl malý.
Když jsem byl na základce chodil jsem sem každý den na éclair.
Každý den jsem prosil tátu o peníze na éclair.
Každopádně.
Jednou jsem sem přišel.
A uviděl u dveří Nuriye.
Chtěl jsem ji pozvat.
Tehdy…
Vidíš ten první stůl?
Tam byly éclairy.
Měl jsem peníze jen na jeden.
Nešlo to jinak.
Tak co? Ukradls ho?
Ne tak nahlas.
Ale jeden jsem zaplatil.
Miloval jsi ji?
Šíleně.
Proč sis teda nevzal ji?
Chtěl jsem.
Ale…
Když jsem potkal tvou matku,
byl jsem opilý.
A pak…
Něco se mezi námi stalo.
- Takže… - Jasně. Chápu.
Jsem za to rád.
Proč?
Narodila ses.
Pořád jsi do ní zamilovaný.
Do Nuriye?
Jo. A ona tě taky miluje.
Jak to víš?
To je jasné, pozná to každý.
Nechceš, aby tě viděli?
Byly by z toho problémy.
Ty běž.
Já půjdu přes zahrady.
Sejdeme se u pátého domu.
- Dobře. - Jdeme.
Ahoj, zlato.
Copak? Kde jsi byla tak pozdě?
Nikde. Za kamarádkou.
Pokecaly jsme a teď jdu domů.
Pokecej i se mnou.
Co? Ne?
- Tak pozdě? - Jo.
Proč ne? Když můžeš s ostatníma…
Je pozdě.
Bude to dobrý, jen na chvilku.
- Co chtěl? - Kdo? Haluk?
- Haluk? - Jo.
Je starý jako já, měla bys mu vykat.
Nebo říkat strýčku.
Dřív jsem mu vykala, ale pak mi řekl, že nemusím.
Dobře. Běž domů.
- Kam jdeš ty? - Běž domů.
To je dobrý, budu mu vykat. Nezačínej hádku.
Prosím. Budeš mít průšvih.
Prosím. Nedělej to.
Jdeme.
Hele.
Choď hlavně zadníma uličkama.
- Nechoď kolem kavárny. - Dobře.
- Dokud se nevrátím. - Dobře, neboj.
Zítra ráno
se vrátím do Konye a ty budeš žít jako dřív.
Příští tři roky se snaž být nenápadná.
Není to dlouho, rychle to uběhne.
Budeš už mít po maturitě.
Možná budeš na výšce.
Klidně se i přestěhujeme, pokud budeš chtít studovat jinde.
Všichni.
I Nuriye.
Najdu si práci.
Jsem přeci předák.
Klidně budu mít i dvě práce.
Pomůžu ti vystudovat.
Sám toho moc nepotřebuju.
Nebudu chtít nic víc.
Nuriye?
- Viděla jsem vás jít. - Co?
Viděla jsem vás jít.
Navštívili jsme její kámošku.
Yonca naléhala.
Dobře.
- Spí? - Jo.
Posaďme se.
Ostříhala ses.
Jo, ostříhala.
Měla jsem je kratší, na kluka,
ale už dorostly.
Líbí se mi krátké.
Mám je tak už dýl.
- Nemusím si je spínat. Ježí se mi? - Ani ne.
Jsou krásné.
Díky.
Nechám tě, ať se vyspíš.
- Nuriye. - No?
Musím ti toho tolik říct, ale nedostává se mi slov.
Já vím.
Mívám stejný pocit.
Jaký pocit?
Nechávám si všechno pro sebe, když s tebou nemůžu mluvit.
- A pak… - Jo. Co pak?
Nepovím ti to. Budeš se smát.
- To ani neznám. - Neřeknu.
Slibuju, že se smát nebudu. Jsem zvědavý.
- Slibuješ? - Slibuju.
Psala jsem ti dopisy.
Já vím, hodně mi jich přišlo.
Tyhle ne.
Tyhle jsem neodeslala.
- Jak to myslíš? - Každý druhý jsem vůbec neposlala.
Proč?
Prostě ne. Víš…
Proč? Nebyly snad pro mě?
- Přines mi je. - Ne.
- Chci si je přečíst. - Ne.
Přečtu ti je potom.
Pokaždé jsi napsala dva? A poslala jen jeden… Bože.
- Slíbils to. - Nesměju se.
- Směješ. - Ne.
Teď se směju.
Muso, musíme jít.
Na nádraží jede autobus, že, Nuriye?
Půjčila jsem si auto, odvezu vás.
Potom vysadím Yoncu.
Rozloučit se můžete na nádraží.
A paní Nebahat?
Postará se o ni sousedčina dcera.
İremnaz se o ni postará. Za chvilku sem přijde.
Dobře.
- Počkám venku. - Dobře, pane.
Haló? Nafizi.
Dobré ráno.
Jsem ve službě.
Co?
Přidělili mě na to, takže jsem to nemohl zvednout.
Podívej.
Prý k nám posíláš lidi, protože to neberu.
To není v pořádku.
Já můžu.
Muso.
Jste v pořádku?
Ano, jsem.
Asi jsme tu brzo, že, Nuriye?
Tak počkáme tamhle.
Dobře.
Běžte.
Přinesu nám čaj. Dáte si taky?
Jasně.
Dávej na sebe pozor.
Dobře. Ty taky.
Vzpomínáš, o čem jsme včera mluvili na terase?
Chtěl jsem se omluvit, ale nemohl jsem.
Jo?
- Jelikož jsme… - Já to chápu.
- Vážně to nemusíš dělat. - Ale já chci.
Nemusíš poslouchat.
Stejně to neříkám tobě.
Kamarád ve vězení mi vyprávěl o svém synovi.
Nebyl to žádný malý kluk, ale puberťák.
Byl dost impulzivní.
Pořád měl nějaký průšvih.
Osman se hrozně bál, že se mu něco stane.
A říkal…
„Hele, to tvoje dítě…
V porodnici ho přivedou na svět a dají ti ho.
A pak řeknou,
ať to přežije.
To je tvůj úkol.“
Musí přežít, takže ty se staneš otcem.
Jinak nestojíš za nic.
Když se nepostaráš o dítě,
když ho neochráníš, tak co jsi to za člověka?
Já jsem u tebe nebyl.
Kdo ví, čím jsi prošla a neměla se komu svěřit?
Kdo ví, kolik hajzlů a parchantů
a zmetků jsi potkala.
Kdo ví, co po tobě chtěli, protože nemáš tátu.
Ale ty ses jim postavila, jak nejlíp jsi dokázala.
Bála ses. Hrozně ses bála.
Ale nemohlas to nikomu říct.
Muso.
Synku.
Synku!
- Jsi to vážně ty? - Jsem.
Jsem tu, mami. Jsem přímo před tebou.
- Muso. - Mami.
Tvoji prarodiče tě nechtěli.
Šla jsi k matce otce, který měl být mrtvý.
Tehdy jsi zjistila, že tvůj otec není mrtvý, ale ve vězení.
To je v pořádku. Teď tu jsi, ne?
Moje krásná matko.
Svěřils mi ji, ale já selhala.
Proto jsi přišel, ne?
Co…
Jak to myslíš, mami?
Yonca.
Moje vnučka Yonca.
- Yonca. - Cože?
Podívej se na mě. Co se jí stalo?
Co se jí stalo, mami?
Mami! Co se s Yoncou stalo?
Jsi hodná holka.
Díky moc.
Za co?
Jak se jmenuješ?
Můj andílku.
Moje krásná vnučko. Jsi tak krásná.
Nejsi moje dcera. Jak se jmenuješ?
Muso, o čem to mluvíš?
O čem to mluvíte? Nebuďte směšný.
Muso.
- Můžeš už jít, zlato. - Muso.
Muso.
To nic, zlato. Tak běž.
- Muso, proboha, uklidni se. - To není dobrý.
Dobře. Tak nebreč, to nic.
- Muso, klid. - Nebreč. Běž.
Jste hrozný. Pojďme k autobusu.
Pane Sedate, to není moje dcera.
O čem to mluvíte? Jistěže je.
Neviděl jste ji 15 let, chápu vaši nervozitu.
- Pojďme. - Řekni, kde je moje dcera.
Není to tak, jak si myslíš.
Stalo se něco zlého. Pověz mi, kde je, Nuriye.
Nechte ji, Muso.
- To nic. - Kde je moje dcera? Mluv, Nuriye.
Prostě mluv!
Je to vaše dcera.
- To nic. - Není to moje dcera.
Nuriye, kde je moje dcera?
O čem to mluví?
Říká pravdu?
Mluvte.
Yonco.
Holčičko moje.
Yonca se nám vůbec nedokázala otevřít.
Napsala jsem ti to.
Říkala jsem, že dlouho ani nepromluvila.
Nebahat ale byla nadšená.
Jako by ses vrátil ty.
Ale víš, jak je nevyzpytatelná.
Špatně ji to ovlivnilo.
Vyfotila jsem ji a zarámovala,
aby si ji Nebahat pamatovala.
Schovala jsem to, než jsi přijel.
Ona tu fotku očividně našla a já to už nezkontrolovala.
Jsem pitomá.
Nic jí nestačilo, Muso.
Řekli jsme jí, že žiješ a sedíš.
Ona nám řekla, že otce nemá.
Byla hrozně výbušná. Pořád se vztekala.
Nemohla jsem ji přimět chodit do školy. Nechtěla.
A pak…
Potkala v sousedství jednu feťačku.
Ta jí něco prodala, že zapomene na problémy.
Ukázala jí, jak to používat.
Než jsem si toho všimla, byla už závislá.
Už bylo pozdě.
Nic nezabíralo, Muso. Uhodila jsem ji, zamykala jsem ji.
Vyzkoušela jsem všechno.
Taky se zadlužila.
A Apa chtěl, aby prodávala. Odmítla jsem.
Řekla jsem, že to udělám já.
To odmítnul.
Řekl mi, ať se nebojím.
Že stačí, aby prodávala a nic jiného.
Muso.
Prosím tě, Muso. Prosím.
Udělala jsem to pro tebe. Přísahám.
Všem v sousedství jsem řekla, aby to hráli.
Pokračuj, Nuriye.
Jednou odešla prodávat.
Už se nevrátila.
Každou noc jsem na ni čekala.
Ale té noc jsem usnula.
Měl v tom prsty ďábel.
Když jsem ji našla, byla už mrtvá.
Nikdo ji ani nezkontroloval.
Žádný z těch parchantů se neobtěžoval.
- Jak se to stalo? - Já nevím.
Nevím. Přísahám, zjišťovala jsem to.
Ale nemohla jsem.
Apo mi řekl, že to stačí.
Řekl, ať s tím přestanu.
Já mu řekla, že ji musí pohřbít a nikomu o tom neříkat.
Proč?
Abys to nezjistil.
Kdybys to zjistil, zapojila by se do toho policie.
Bála jsem se, že tě nikdy nepustí.
Ale Apo dodržel slovo.
Nezatáhl do toho město ani policii.
Tajně jsme ji pohřbili.
Udělala jsem všechno, Muso.
Zjistil, že se něco stalo.
Že Apo nutil jeho dceru k prostituci.
Dívka se vyděsila a utekla. Od té doby byla nezvěstná.
Musa za vámi přišel
a zničehonic vás napadl.
Takže…
Prostě k vám přišel
a praštil do hlavy.
Byl jste dezorientovaný.
Nejdřív vám sebral zbraň,
pak vás s ní srazil.
Cituji z vaší oficiální výpovědi:
„Už byl pryč, když jsem se probral.
Pak jsem zjistil, co se stalo.“
Přesně tak.
Nedělejte to.
Nastupme do autobusu a jedem.
- Muso. - Muso!
Nechte mě jít.
To ne.
Pusťte mě.
Pane, prosím vás, nedělejte to.
Nedělejte to.
Buď mě zastřelte, nebo ustupte, pane.
Chcete něco dodat?
Ne.
Netušil jste, kam půjde a co udělá.
Vůbec ne.
Synu.
Nedělejte to.
- Muso! - Pane…
Vemte si to.
Děkuju, pane.
Muso.
Je to pochybné.
Jak to myslíte?
Prý to udělal protože zneužili jeho dceru,
ale pro to nemáme důkaz.
Máme jenom tohle.
Výpověď Nuriye Çataklıové.
Dcera Yonca Solaková je nezvěstná.
Zmizela po jednom incidentu a jakoby nikdy neexistovala.
Před incidentem jste chtěl do důchodu,
protože se vaše dcera vdává v Římě.
Za bohatého ženicha. Prima.
Ale taky jste zmínil,
že coby rodina nevěsty máte své povinnosti.
Naznačujete tím něco? Nerozumím.
Nic nenaznačuji.
Jen mi to moc nesedí a čekám na vysvětlení.
Byl jste v doupěti zločinu
a mluvíte o důchodu a o svatbách. Co to znamená?
Říkám vám to.
Co má můj bonus společného se svatbou mé dcery?
Co? Očividně dost.
- Ale vy říkáte… - Mlčte!
Pane Sedate, teď jste součástí vyšetřování.
Nemůžete říct, že je to osobní, a neřešit to.
Tak mluvte.
Mluvte.
Mám dluhy.
Mnohem větší, než zvládnu.
Mám jedinou dceru. Dal jsem jí všechno.
Udělal jsem pro ni úplně všechno.
A to asi byla chyba.
Nechápali jsme její nápady, nevěděli jsme, co dělat.
Nevěděli jsme to.
Chtěla jít na vysokou.
Byla tím úplně posedlá.
Ale neučila se. Měla se učit, když tam tak chtěla.
Na žádnou výšku se nedostala a to ji zničilo.
Ale pořád to byla má dcera.
Bylo mi jí líto,
tak jsem ji zapsal na soukromou školu v Ankaře.
Byla i na koleji.
A já moc nevydělával.
- Máte děti? - Mám.
- Jo. - Takže víte, jaké to je.
Peněz je málo.
Kvůli jejímu školnému, ubytování a běžným výdajům
jsem začal pracovat jako taxikář v okolí nočních klubů.
Chvíli to fungovalo.
Něco si půjčíme, snažíme se míň utrácet. Malé dluhy zvládneme.
Pak došla do posledního ročníku.
Ve čtvrťáku potkala jeho.
Zamilovali se.
Rozhodli se, že se vezmou.
Jak říkám, že kluk má dobré konexe. Jeho rodiče jsou bohatí, důležití lidé.
Neví, že jsem dozorce.
Dcera se za to očividně styděla.
Odešla z koleje a pronajala si byt.
Koupila nábytek.
Nechtěla, aby ji viděl třeba v autobuse,
tak jezdila autem.
Šla do banky a podepsala tam úvěr.
Každopádně.
Už pro ni nebyla cesta ven.
Než nám to řekla, bylo už pozdě.
Díkybohu jsem její dluhy v Ankaře urovnal.
Ale vlastní dluhy jsem pořád nesplatil.
Naší jedinou nadějí je penzijní bonus.
To je všechno.
Co byla zač?
Kdo? Ta holka?
Pracuju s její mámou v obchodě.
Její otec je opustil, když jí byl rok.
Ona na něj pořád čeká.
Řekni mi o ní něco.
- O kom? - O Yonce.
O mé dceři.
Znalas ji.
Co ti mám říct, Muso?
Proč jsi takový? Proč mi to děláš?
Nemáš slitování?
Udělala jsem to, abych ti neublížila.
Já pro tebe nic neznamenám, Muso?
„Miluj raději mě.“
- Co? - Hudební klip.
Teda písnička.
„Miluj raději mě.“ Od Tarkana.
Pořád si ji zpívala.
- Jak to myslíš? - Pořád si ji zpívala.
„Miluj raději mě.“
- To zpívá Tarkan? - Jo. Nevěděls?
Vůbec to neznám.
Pěkná písnička.
I to video je hezké.
Určitě.
Počkej tu.
V noci zůstaň uvnitř.
Proč cukrárna?
Zaplatils ten éclair?
Zaplatil?
Vystup si.
Ne. Nevystoupím.
- Povídám vystup si. - Ne.
Prosím, nedělej to, Muso!
- Vypadni! - Tak jo! Dobře.
Pojďte, je tu pan Apo.
Vítejte, šéfe.
- Vítejte. - Vítejte, šéfe.
Díky.
Taky chci baklavu.
- Prosím. - Taky nám dejte.
Muso?
Nedělej to! Ne!
Kurva!
Ali, utíkej!
- Utíkej! Dělej! - Co to…
Uteč! Dělej!
Proč to děláš?
Muso, co to sakra je? Co to děláš?
Přišel jsem pomstít dceru, Kemale.
Zastřel ho!
Prý jsi v tom měl prsty.
- Co to sakra je? - Já nevím.
Někdo střílí.
Kayo, běž toho parchanta najít.
Hned.
Odveďte děti.
Rychle!
Co to, ty jeden parchan…
- Muso! - To je on?
- Je šílenej! - Polož to! Zabiju tě!
Všichni jste se dívali, jak moje dcera umírala.
Dívali jste se, jak umírá. Mám pravdu?
Utíkej!
Dobře.
Pojďme to ukončit.
- Skončili jste? - Jo.
Díky.
Mimochodem,
policie vám zapomněla dát podepsat výpověď.
Podepište to tady vzadu.
- Sem? - Ano.
VÝPOVĚĎ PODEZŘELÉHO
POHŘEŠOVANÉ DÍTĚ
JMÉNO: YONCA SOLAKOVÁ JMÉNO OTCE: MUSA
Nakonec to není naše svatba.
Ani se neobtěžovali požádat mě o požehnání.
Prosím?
Vzpomínáte?
Řekl jste, že je to i naše svatba, ale já říkám, že není.
Vždycky se za nás styděla.
Takže mě nebrali vážně.
Určitě dostane rozum, pane Sedate.
- Nezlobte se… - Musova dcera je mrtvá.
Umřela už dávno.
Nuriye to nastražila, protože věděla, co Musa udělá.
Nechtěla, aby muž, kterého miluje, udělal takovou věc.
Murate. Ayhane.
No tak.
No tak, ty svině.
Pojď, něco pro tebe mám.
Ty hajzle!
Muso, přestaň! Dost!
Nehýbej se! Přísahám, že tě zastřelím!
Kdo si myslíš, že jsi?
Po kom opravdu jdeš?
Přišel jsi do naší čtvrti a začal střílet.
Jdeš po mně, ne?
Špatně jsi to pochopil, Muso.
Špatně jsi to pochopil.
Uklidni se. Promluvíme si.
Nikdo z nás tvojí dceři nic neudělal.
Podívej, Muso.
Podívejte na mě.
Odkládám zbraň.
Poslouchej mě. Promluvíme si.
Já se o ni staral.
Musíš mi věřit. Přísahám.
Podívej.
Celá čtvrť vyhladoví, když mě zabiješ,
včetně tvý matky a Nuriye.
Muso.
Podívej. To, co se stalo…
Budeš bohatý.
Dám ti cokoliv chceš.
Co chceš?
Mám spoustu peněz. Hodně.
Ani bys tomu nevěřil. Je to šílený.
Muso.
Řekni už něco!
Mluv! Jdi do prdele.
Mluv už, kurva!
Podívej.
Za to, cos provedl, nestrávíš ani den v base.
Nikdo proti tobě nebude svědčit.
Budeš nechutně bohatej, až tvůj současnej trest skončí.
Řekni něco.
Zasranej… Řekni něco!
Staral jsem se o ni, jak se dalo.
Celý příběh…
Příběh, co jsme řekli vám a policii,
jsme s Nuriye vymysleli, abych dostal svůj bonus.
Výslech skončil. Proč jste se rozhodl se přiznat?
Myslím, že se za sebe stydím stejně jako moje dcera.
Přeci jen,
ta dívka nebude mít hrob,
jen aby někdo dostal penzijní bonus.
To udělá jen někdo,
kdo už je uvnitř mrtvý.
Že, pane inspektore?
Nuriye ví, kde je pohřbená.
STŘÍLÍME LIDI, KTEŘÍ CHTĚJÍ ČAJ ZDARMA
DNES UŽ JICH PÁR BYLO
Omlouvám se.
Muso Solaku.
Odhoď zbraň a vzdej se! Jsi obklíčen!
Muso Solaku, okamžitě se vzdej!
Litujete něčeho?
Ano.
Lituji,
že jsem neměl odvahu
jít tam toho dne s Musou.
Toho lituji.
Skončili jsme?
Ano.
Opatrujte se.
Budou vás informovat.
Díky.
Muso, vzdej se!
Jsi obklíčen!
Odhoď zbraň.
Vzdej se!
Tohle je poslední varování. Odhoď zbraň!
To stačí, Muso!
Je konec! Udělej to!
Odhoď zbraň!
Muso, vzdej se!
Ne! Dost! Prosím!
Prosím, nedělejte to!
Neumírej! Prosím!
Prosím!
Jmenuju se Leyla.
Slyšel jsi? Leyla.
Dcerko…
PRÁVNIČKA LEYLA KARTALOVÁ
Jsem na to zvyklá. Co bych bez tebe dělala?
Beze mě? To neříkej.
Mně neutečete, paní Gülendamová.
Dobře.
Stejně mám spoustu práce.
Nabídli mi práci v agentuře, kde teď dělám stážistku.
- Opravdu? - Skvěle.
- Moc ti to přeju. - No, uvidíme.
Co tím myslíš?
Dneska je těžké najít si práci.
Prostě vezmi, co nabízejí.
Oni tě jen tak nepustí.
- Tak to není. - Ale je.
Už mi vzal diplom.
Na zdi je hezký.
- Bez něj nemůžu pracovat. - Necháme si ho.
Připijeme si na ni?
- Dobře. - Tak jo.
- Přeju ti úspěch a zdraví. - Na úspěch a zdraví.
Bůh ti žehnej.
Na mého otce.
Znala jsem ho jen den,
ale tohle je jen díky němu.
Doufám, že za to stojím.
Cože? Samozřejmě, zlato.
- Dojdu pro dezerty. - Dobře.
Na Musu.
Už se nese lahodná tulumba.
- Nedělej to. - Páni, je obří.
Odlož tu misku. Vím, že má Leyla ráda tulumbu.
Jsou fakt dobré. Takhle dobré jsi určitě nikdy nejedla.
- Díky moc. - Neumíš se chovat?
To nevadí.
Co si o nás Nuriye pomyslí, když takhle servíruješ.
- Proč? - Ale no tak.
- Proč bych si to myslela? - Nuriye nás zná.
- Ale… - Nejsem cizí.
- Tak do toho. - Můj oblíbený dezert.
- Jo? - Přísahám.
To jsem nevěděl.
- Jen vím, že Leyla je má ráda. - Já taky.
Objednal jsem je
- před týdnem. - Jsou skvělé.
Je oblíbený.
- S první výplatou bude víc. - To nejlepší z Konye.
Babička je dělala o svátcích.
Máma nedělala tenhle dezert, ale podobný.
- Byl výborný. - Vzpomínám si.
- Dávala něco nahoru. - Datle.
VĚNOVÁNO ZEYTİNKÖY…
Překlad titulků: Petra Babuláková